"Jeg trodde jeg kunne beskrive en tilstand: Lage et kart over sorg.
Men sorg viser seg å være en prosess, ikke en tilstand.
Den trenger ikke noe kart, men en historie. " C.S. Lewis.
Ok, murmeldyr. Nå drar vi til skolen.
- Kan du hente meg fra butikken siden? - Ja. Er Anna klar med skoleprosjektet?
- Hun var oppe ved daggry og jobbet. - Jeg vil se det.
Hun sitter alt i bilen og venter på meg.
Ok, da drar vi.
- Ha en flott dag. - Takk, du også.
Si til Anna at jeg ser fram til å høre om presentasjonen hennes.
Det skal jeg. Ha det.
- Theo, du er kjempefin! - Ok. Vi ses klokken tre, skatt.
Herr Avery?
Er du ok, sir?
Du burde nok dra ned dit nå.
Jeg setter på virkelig pris på at du ringer, fru Winters. Virkelig.
Men jeg kan ikke.
Jeg er ikke sikker... Jeg vet bare ikke hva jeg skal si.
Ja, ja da. Det hadde vært fint om skolen gjorde noe for Anna.
Hun elsket skolen.
Jeg bare... Jeg... Jeg kan bare ikke.
Ja, jeg skal fortsette å holde kontakten.
Ja, dessverre. Jeg har bare så mye å tenke på.
Ja. Ok, takk.
Ja da, ha det.
- Ok, nå. - Hei! Legg igjen en beskjed.
Hei, Preston?
Preston. Preston?
- Theo? - Nei, kamerat.
Det er meg.
- Hva gjør du her, Wes? - Beklager om jeg skremte deg.
Ingen fare.
- Jeg hørte om... - Jeg fikk ikke sove der inne.
Jøss, dette er pinlig.
Du har vel ikke lest avisen i dag, men det rapporteres om det.
- Står det i avisen? - Føreren i den andre...
Det var ikke engang første gangen. Han var bare en gutt.
Hva skal jeg gjøre? Skal jeg ringe ham, eller?
Vil du at jeg skal håndtere det?
- Annas skole ringte. - Slapp av, det løser seg.
- Butikken, Gary. - Ring Gary. Du må prate med ham.
Uro deg ikke over noe annet. Nå trenger du bare, du vet?
Du må ta vare på deg selv nå. Det ordner seg.
Du kommer deg gjennom dette.
Seks dollar.
- Hvor skal du? - Jeg vet ikke.
Jeg vet hvordan man tar seg dit, hvis du ikke vet hvor du er på vei.
- En pose? - Nei, takk.
Kjør forsiktig.
Jeg liker sykkelen din.
- Hva? - Sykkelen din.
- Ok, ha en hyggelig kveld. - Ok.
Manuelt gir?
Ja.
- Den er ganske bøyd. - Kan du mye om motorsykler?
Jeg vokste opp med motorsykler.
- Hørte du hvordan det blåste i natt? - Ja.
Det hørtes ut som om noen skrek, hva?
- Jeg går ned til stranden. - Ok.
Vi ses.
Ok, murmeldyr. Nå drar vi til skolen.
Er Anna klar med skoleprosjektet? Jeg vil se det.
Hun sitter alt i bilen og venter på meg.
Helvete!
Nei!
Helvete!
Kaffe?
Nei.
Ok.
Vet du hva? Ja. Gjerne kaffe.
Takk.
Unnskyld, jeg har vært litt...
Ingen fare. Vannet kan være kaldt på denne årstiden.
Ja.
Jeg har mer varmt vann og kaffe. Vil du ha litt selskap?
Ellers kan du bare levere koppen når du er klar.
- Ok, takk. - Ja da.
Hei! Jeg har koppen din.
- Skal jeg hente den? - Ja da.
Takk.
- Takk for den vennlige gesten. - Ingen gest, bare varme.
- Takk. - Hadde de det du søkte der borte?
Jeg trenger et verktøy. De har ingen verktøy der.
- Er motorsykkelen i stykker? - Jeg veltet den i ørkenen.
Girspaken ble bøyd og det er vanskelig å gire nå.
Jeg skal inn til byen i dag, så om du trenger skyss...?
Ok. Takk.
- Fikk du det du trengte? - Jeg tror det. Det er verdt et forsøk.
Jeg heter Tracey, om du lurer.
Hva? Å, herregud!
Nettopp. Nettopp. Preston.
- Hyggelig å treffe deg, Preston. - Au, da.
- Hvor lenge har du vært ute? - Noen uker, kanskje lenger.
Jeg vet ikke, jeg følger ikke med.
Hva flykter du fra, Preston?
- Unnskyld? - Ta det rolig.
Jeg spøker bare med deg.
Men det er noe jeg vil spørre deg om.
Får jeg prøve motorsykkelen din?
Bare en liten runde rundt campingen. Det hadde betydd så mye.
Du vil prøve motorsykkelen min?
- Ok. - Får jeg lov?
- Ja! - Det er det minste jeg kan gjøre.
Du kjører jo meg nå.
- Hei. - Hei!
- Jeg tror hun er reparert om du vil... - Er den reparert?
- Ja! Da kjører vi. - Sammen?
Jeg tenkte at du kunne kjøre rundt litt. Jeg kan vise deg.
Nei, vi drar på en ordentlig tur. Du må kjøre.
Takk for at du tok meg med hit. Så morsomt!
Se, bare! Alt dette hender nå.
Hele tiden. Jøss!
Unnskyld, jeg bare babler. Jeg blir så oppspilt.
Hva er historien din?
Du elsker dette. Du er så hyggelig og elskverdig.
Hvorfor camper du alene? Hvorfor henger du ikke med vennene dine?
Jeg har ikke noe imot å være alene.
- Jeg kan si det samme om deg. - Det tror jeg ikke.
Jeg er ikke særlig elskverdig nå for tiden.
- Ikke det? - Nei. Nei.
Jeg er...
Preston, hva du enn går gjennom, jeg trenger ikke vite hva det er.
Det er åpenbart noe vanskelig, men det vil gå over.
Ting blir lettere om du lar dem.
Solnedgangen er flyktig, men gjør det den mindre virkelig og vakker?
Det burde ikke gjøre det.
Når man innser at skjønnhet i seg selv
faktisk ikke bryr seg om oss, så får vi likevel betrakte den.
Vi kan holde i den og elske den.
Jeg vet ikke...
- Litt av gave, hva? - Hvorfor sier du dette? Hvem er du?
Jeg er bare...
Jeg er kvinnen som skal ta et foto og fange dette øyeblikket for deg.
- Nei. - En dag vil du takke meg.
- Kom an, nå letter vi på stemningen. - Jeg vil ikke gjøre det. Nei.
Gi meg den røffe ensomme ulven på klippekanten.
Vent litt.
- Fikk du det? - Jeg fikk det.
Skal du ta mc-en på en kjøretur eller ikke?
- Det er lenge siden, men ja. - Ålreit.
Hold denne.
- Pent. Her, hansker. - Hansker.
- Ta dem på. - Gi meg et lite lynkurs.
Jeg tror at jeg skal gå og legge meg.
Ok. Takk, Preston!
- Hvorfor? - Jeg hadde en veldig hyggelig kveld.
I like måte, takk.
Gi meg nummeret ditt så jeg kan sende bildene.
- Nei, det er ikke nødvendig. - Jeg vil virkelig at du skal få dem.
Kan du maile dem til meg? Jeg har ikke skrudd på mobilen.
Ja da. Få høre.
Det er aver.p@gmail.com. A-V-E-R.P, som i Preston.
- Ok, nå er de på vei. - Toppen. Takk og god natt.
God natt.
Anna? Anna? Der er hun!
Bestefar Gary, her er barnebarnet ditt.
Anna, hva gjør du? Hva gjør du, Anna? Sender du sms?
Hvem sender du sms til? En gutt?
- Hold opp, pappa! - Er det mulig at hun...
Pappa, du plager meg. Jeg får en time, det har du sagt.
- Kan jeg bare få nyte av det? - Hva da? Er ikke dette morsomt?
Vent, hvor skal du?
- Drar du videre? - Japp.
- Hvor skal du dra? - Jeg vet faktisk ikke.
- Nordover, antar jeg. - Ok.
Er det ok med deg? Jeg kjenner deg ikke, hvorfor bryr du deg?
Jeg hadde tenkt å høre om du ville vandre, men du holder på å dra.
Sykkelen er reparert, så jeg trenger ikke bli.
Ok. Ta vare på deg selv, Preston.
Det skal jeg.
- Kan jeg få en til? - Ja da.
- Vær så god. - Takk.
Hei, whisky uten is.
- Er han alvorlig? - Det er ok. Han har en slitsom dag.
Det vil bli enda mer slitsomt om han ikke viser litt manerer.
Unnskyld, men prater du med meg?
Hvorfor det?
Jeg vil ikke ha bråk. Du er bare en gutt.
- Er jeg bare en gutt? - Unnskyld om jeg sa noe galt.
Bare fortsett å tylle i deg og gråte i glasset.
- Og hold munn. - Det holder. La ham være.
- Skal du bare stirre på meg? - Det holder, sa jeg!
Gå.
- Unnskyld. Ikke din feil. - Unnskyld meg.
Det er på tide for denne hingsten å dra herfra. God natt, elskling.
- Takk, som vanlig. - Kan du komme deg hjem selv?
Jajamen. Jeg kan nok ta meg i det minste halvveis.
- Kan du kjøre ham hjem? - Han er en stor gutt.
- Ja, jeg er en stor gutt. - Kan ingen bare kjøre ham hjem?
Hvordan kan dere la denne idioten sette seg bak rattet?
Se hvem som har noe å si. Hvem kaller du idiot?
- Du. - Tok du nøklene mine?
- Hva faen er det med deg? - Det er morsomt til man dreper noen.
Til du drar og dreper et uskyldig barn som bare vil til skolen
så hun kan vise skoleprosjektet sitt om bærekraftig landbruk i bymiljø
som hun har jobbet så hardt med. Hun vil bare hjelpe andre.
Og siden har vi deg. Hva har du gjort for omverdenen?
Du burde gjøre deg selv en tjeneste og bare dø.
Da trenger du ikke leve med det. Nei vent, det kan være jobben min.
Du kommer hit og dreper de få hjernecellene du har.
Så går du ut og dreper døtre og mødre og familier.
Hva faen babler du om, din jævla gærning?
Du burde skaffe et våpen, putt løpet i munnen og trykke av.
Da gjør du verden en tjeneste, din patetiske unnskyldning til menneske.
Vil du ha kredittkortet ditt? Helvete, du trenger hjelp, kamerat.
- Nei, det er ingen fare. - Ja da, det ser slik ut.
- Jeg er ok, takk. - Som du vil.
Hvis du er her når jeg går hjem, så ringer jeg purken.
Herregud!
Helvete, du er fremdeles her.
Unnskyld, men noen kommer og henter meg. Jeg kan ikke kjøre.
Hvorfor lot du meg ikke skaffe hjelp for lenge siden?
- Du får visst aldri nok straff. - Jeg vet det.
Det er ok. Der her hun.
Her kommer skyssen min.
- Er han med deg? - Nei, men jeg kan hjelpe ham.
Ja da, lykke til.
Preston, er du ok?
- Gode Gud! Jeg kjører deg til sykehuset. - Nei, det er ok.
Det fins et motell litt lenger bort. Kan du kjøre meg dit?
- Hva med motorsykkelen din? - Jeg bryr meg ikke. La den stå.
Du trenger ikke bli her i natt. Jeg klarer meg.
Jeg må nok det. Campingplassens porter åpner ikke før 09.00.
Nei! Bare bli liggende.
Vent til badekaret er fylt, så kan du reise deg.
Han gikk visst skikkelig løs på deg.
Det er ok.
La det skje, Preston.
Min kone og barn er døde.
De ble drept av en fyllekjører. Hun skulle kjøre henne til skolen.
Klokken var halv åtte om morgenen.
De var mitt alt.
Han tok alt fra meg.
De var alt jeg ønsket meg, og alt jeg trengte.
Det bare skjedde, og så ble hele livet mitt slettet på et sekund.
Jeg har ingenting igjen, bortsett fra denne nummenheten
og en klump av hat i hjertet mitt.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre, jeg vet ikke hvordan jeg skal fortsette.
Hvordan skal jeg kunne leve med dette?
- Jeg har ingenting, hvordan kan jeg leve? - Ved å slippe det inn.
Slipp inn sorgen, så du siden kan slippe den.
Du klarer det, Preston. Du må få ut dette ut av deg.
Pust, og fortsett å puste.
Fortsett å puste. Slipp den inn, og siden slipper du den ut.
Dette er første trinnet. Dette er bra, Preston! Det er bra.
Dette er et første trinn, og det er et stort trinn. Det må du innse.
Bra. Bra.
Nå får vi deg i badekaret.
Ja.
- Sikkert at du kan kjøre? - Det vil gjøre litt vondt, men det går.
- Sikkert? - Japp.
Ålreit.
Jeg skylder deg en unnskyldning.
Nei. Du skylder meg ikke noe.
Jeg skylder deg en unnskyldning for her om dagen, og nå hjelper du meg.
- Takk. - Ingen årsak, Preston.
Jeg tok det ikke personlig. Jeg vet bedre enn det.
Ta vare på deg selv og vær snill mot deg selv. Det er du verdt.
Husk, slipp det inn og slipp det.
Noen dager blir lettere enn andre.
Se deg rundt. Livet er vakkert.
Tro meg, det kommer til å ordne seg.
Takk.
God morgen.
Jeg visste ikke hva jeg skulle tro.
Du sier ingenting, du bare forsvinner.
Ingen vet hvor du er. Når jeg kommer dit, er huset tomt.
Unnskyld, Gary.
Jeg begynner å sjekke rundt blant alle du kjenner, butikken.
Når jeg ikke får tak i deg, begynner jeg å tenke det verste.
- Jeg vet det, jeg burde holdt kontakt. - Ja.
Kom an, Preston. Jeg forstår deg.
Kona døde i kreft for åtte år siden. Jeg mister datteren min og barnebarnet.
Det fins ikke... Det fins ingen ord.
Jeg skal si deg noe.
Den typen smerte ødelegger deg, hvis du lar den gjøre det.
- Jeg vet det. - Ok?
Theo elsket deg mer enn noe annet.
Ikke noe gjorde oss gladere enn den dagen da dere to giftet dere. Ingenting!
Vi er en familie.
Takk. Jeg er lei for det. Jeg liksom...
Jeg mistet fotfestet. Jeg prøvde bare komme på føttene.
Vet du hva? Du må håndtere dette på sen måten som er best for deg.
Du må gjøre det på din måte. Men jeg vil at du ser deg omkring.
Se hvor vi er.
Se på dette!
Du er altfor ung til å kaste inn håndkledet.
Theo ville ikke akseptert det. Hun ville ikke latt deg gi opp sånn.
Det ville hun ikke. Det vil ikke jeg heller gjøre.
Vil du hedre minnet av dem? Da graver du deg ut av dette hullet.
Stå opp på morgenen og spør deg hvordan du skal kunne gå videre.
- Du vet at jeg snakker sant. - Ja, det gjør jeg.
Du vet at Theo ikke ville akseptert noe annet.
- Hva? - Ja.
Gi meg en klem. Du klarer dette.
Jeg vil være her for deg, uansett hva som skjer.
Jeg vil være der for deg også, Gary. Det lover jeg.
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com