TOLKIEN: DINCOLO DE POVESTE
SOMME, FRANȚA PRIMUL RĂZBOI MONDIAL
Domnule, unde vă duceți?
Mai încolo, să găsesc un prieten.
Dacă nu mă întorc, știi unde să-mi trimiți lucrurile.
Stați...
Domnule, stați!
Dle Tolkien!
Domnule, nu faceți asta! Aveți nevoie de odihnă.
Nu, mă simt bine.
Întoarce-te la baracă și așteaptă-mă acolo.
Chiar trebuie să vă întindeți.
Doctorul a spus că febra se poate agrava. Nu cred...
Hodges, rămâi aici! Ți-o ordon.
Acoperiți-vă fața! La pământ!
Apa aia era rece.
Trebuie să vă încălziți.
Drumul până în prima linie e lung.
Nu cred că va fi o noapte blândă.
SAREHOLE MILL, ANGLIA
- Luptați! - Dar sunt atât de mulți!
Avem nevoie de întăriri.
Capturați steagul!
Am luat steagul!
Opriți-i! Ne scapă.
Unde e Tolkien?
- Unde e? - Tolkien!
M-am rugat pentru un catâr puternic, care să care cutiile și, iată,
rugăciunile mi-au fost ascultate.
Unde mergem?
La Birmingham. Du-te și fă-ți bagajul!
- De ce? - Pentru că așa spun eu.
Pentru că părintele Francis ne-a găsit camere.
A fost foarte generos.
Caută o cutie și strânge-ți lucrurile.
Nu vreau să merg la Birmingham.
Fiți atenți amândoi!
Noi...
Vino încoace, Hilary!
Băieți, ne așteaptă vremuri grele,
avem noroc că ne bucurăm de sprijinul bisericii.
Cum tatăl vostru nu mai e...
Ronald.
Ronald!
"Ubi bene ibi patria." Îți amintești, dragul meu?
Acasă e acolo unde ești fericit.
O să ne găsim locul nostru, iubirea mea.
Ia toate amintirile astea în suflet.
Închide-le bine și vor rămâne acolo veșnic. Îți promit.
Băieți, ascultați-mă!
Știți ce înseamnă paupertatea?
Situația în care ne aflăm noi acum?
Când eram micuță, așa începeau toate romanele.
O familie de oameni buni și curajoși
ajungeau brusc într-o situație de paupertate.
Și cum scăpau?
Descoperind o comoară colosală.
Sau căsătorindu-se cu un om bogat.
Eu nu mă însor cu nimeni.
Atunci trebuie să ne bazăm pe comoară.
Dar oamenii nu găsesc comori în realitate, mamă.
Nu pot să te păcălesc, John Ronald, nu?
Să spunem că există comori
și comori.
Și s-o lăsăm așa.
Să începem, Ronald!
Pământul începu să tremure din cauza greutății dragonului
care se târa spre apă,
iar un nor de venin zbura în fața lui,
în timp ce fornăia și răgea!
Dar Sigurd așteptă ca dragonul să treacă peste groapă,
apoi îi înfipse săgeata sub umărul stâng,
direct în inimă!
Dragonul lovi cu coada, spărgând bolovani
și doborând copaci în jurul său.
Apoi spuse, cu ultima răsuflare:
"Oricine m-ar fi ucis,"
"aurul acesta va fi nenorocirea ta și a tuturor celor care pun mâna pe el."
Sigurd răspunse:
"Nu mă voi atinge de el,"
"dacă pierderea lui îmi va aduce nemurirea."
"Dar toți oamenii mor,"
"iar cei curajoși nu lasă moartea să-i îndepărteze de ce-și doresc."
Știi cât de penibil pari?
Serios? În latină sunt și mai amuzant.
Știi ce înseamnă? Un neg mărunt.
Nu.
Acum vorbești ca un păun beat, prostule!
Bună, mamă! Mi-ai luat timbrele?
Bună, mamă!
Unde le-ai pus?
Domnule?
Va trebui să merg mai departe.
Gaz otrăvitor, domnule!
Abia aștept să-i văd pe băieți.
Băieți, am avut dreptate.
E o fiară gigantică, cu picioare uriașe, acoperite de solzi,
cu colți enormi, cum n-am mai văzut.
Roade din ceea ce presupun
că e femurul unui băiețel.
Pe de altă parte, aveți tort acolo.
King Edward's? E o școală foarte bună.
Și ei sunt băieți foarte inteligenți, dnă Faulkner.
Foarte sârguincioși.
La sosirea din Africa, mama lor i-a educat acasă,
iar acum vorbesc mai multe limbi.
Da, dar pe plan social.
Băieții dv. se vor găsi între cele mai bune familii din Birmingham.
Cu siguranță e o mare diferență față de Africa.
Au trăit în Anglia
mult mai mult decât în Bloemfontein.
Nu-i așa, băieți?
Da, rareori ne mai luăm sulițele cu noi.
A fost greu să le găsiți un cămin, nu?
Au avut vreo două case temporare.
Au nevoie de influența civilizatoare
a unui mediu stabil și rafinat.
Ca al dv., dnă Faulkner.
Defectul meu
e că sunt prea generoasă cu tinerii mei locatari.
Mă atașez prea mult de ei.
Edith, altă orfană, e ca propria mea fiică.
Ridică-te, noule sosit!
Tol-Kine.
Se pronunță Keen, domnule.
- Poftim? - Se pronunță Tolkeen.
Nu Tol-Kine. Scuze.
Stai jos!
Cum suntem atât de pretențioși cu pronunțiile în dimineața asta,
să scoatem cărțile de Chaucer.
Dl Tol-Keen va încerca să țină pasul cu noi.
Mackintosh, începe!
Pentru numele lui Dumnezeu! Goodson-Thomas.
Wiseman.
Dle Tol-Keen.
Pasează-i lui Tolkien. În extremă.
Tâmpitule!
Nu vorbi! Nu scoate o vorbă!
Dacă mă întreabă ceva?
N-o va face.
Nu e interesat de tine.
Intră!
Credeți că n-am nimic mai bun de făcut
decât să vă rezolv gâlcevile?
Nu, domnule. Nu cred asta.
Relațiile din școală sunt temelia educației.
Nu asta spunem la King Edward's?
Dle director, cu tot respectul, eu și Gilson doar jucam rugby.
Un pic cam brutal, recunosc, dar...
Bărbații trebuie să fie camarazi. Indiferent de unde provin.
De la cel mai nobil,
la cel mai mărunt.
- Dumneata și domnul... - Tolkien.
... veți arăta asta întregii școli.
Veți face totul împreună întreg trimestrul.
- Dar... - Totul!
Am înțeles.
- Ne-a făcut vasali. - Nu e cam mult?
E un standard imposibil. Scopul său e umilirea mea.
- Nu mă umilește și pe mine? - Tu ești irelevant.
- De ce tot spui asta? - Pentru că așa e.
Nu. Poate că nu provin dintr-o familie nobilă...
Nu e asta! Ești irelevant pentru director.
- Și tu nu? - Nu.
Pentru că ești deosebit.
Pentru că sunt fiul lui.
Nu te opri, Edith!
- Christopher, dragule! - Gilson.
Christopher, nu te mișca!
- Gilson, nu fi absurd! - Christopher. Ia loc!
- Termină! - Chris, stai jos!
Suntem într-o bibliotecă. Stai jos, Christopher!
Ce e?
Mergem să luăm un ceai.
- Și? - Și...
Cum trebuie să facem totul împreună...
Eu rămân aici, mulțumesc.
Cum vrei.
Nu a vrut să vină.
Robert voia să spună
că, după explicațiile prietenilor,
a înțeles că pedeapsa e din vina lui,
nu a ta,
așa că ar vrea să se revanșeze invitându-te la ceai.
Ar trebui să fii flatat.
Inteligența ta l-a enervat.
Te-ar enerva și pe tine, dacă ai avea un tată ca al lui Gilson.
Dacă e un singur băiat care are note mai mari decât el...
Nu e o scuză, dar...
Haide!
E mai distractiv decât să stai printre niște cărți vechi.
Îmi plac cărțile.
Și nouă.
Geoffrey Bache Smith.
John Ronald Reuel Tolkien.
- Domnilor, am o idee. - Tolkien.
Gândiți-vă că intrați la Barrow's Stores
și mă găsiți păzind ușa cu un băț foarte mare...
Unde vrei să ajungi?
Și spun că nu e nevoie să mâncați prăjiturile. Le-am mâncat eu.
Am mâncat atâtea că mi s-a făcut rău...
Asta e natura autorității parentale.
"Am făcut-o eu, am hotărât că e rău."
"Acum o să te împiedic pe tine s-o faci."
- Prăjiturile reprezintă... - Tot.
- Tot ce e bun. - Exact.
Tolkien, aici e Barrow's.
Regatul nostru, unde au cel mai bun ceai din oraș.
- Încă un ibric de ceai? - Mulțumesc.
Ce costă mai puțin de un șiling?
Dar nu pâine prăjită.
- Gogoșile sunt patru peni. - Bine. O gogoașă.
- Și trei furculițe. - Patru.
- Și bățul? - Bățul?
Tata e exemplul ideal.
Se pricepe la muzică. O adoră.
Mare parte din tinerețe
a studiat muzica și a compus.
Christopher a publicat mai multe piese muzicale.
Nu mai multe, una singură.
Dă-mi zahărul!
Dar, când e vorba să-mi doresc o carieră de compozitor...
Nu. "Visurile muzicale sunt o fantezie."
"Vei face ce am făcut și eu. Le vei lăsa deoparte."
Și când intervine bățul?
Bățul era o metaforă, încetează!
Și mama e la fel.
Ea apreciază poezia. O adoră.
Dar refuză s-o ia în calcul drept o posibilă carieră.
Mă vede doar ca avocat sau contabil.
Ea are un băț?
Mă duc afară și-ți aduc un băț. E bine așa?
Mulțumesc.
Măcar voi puteți discuta cu părinții.
Dacă aș îndrăzni să spun că vreau să fiu pictor, m-ar renega.
- Nu, aș fi decapitat. - Uite bățul!
N-am mâncat prăjitura pe care au comandat-o.
De ce?
Nu eram sigur că am destui bani.
Dar asta e dulce.
Și tu?
Ce-i cu mine?
Trebuie să-ți dorești ceva.
Să scap de aici. Să fiu liberă.
M-aș duce undeva unde să nu mă simt ca o orfană săracă,
unde toți ar fi îmbrăcați ca regi și regine.
Și n-aș fi acolo ca să cânt la pian.
Sau ca să-i car geanta dnei Faulkner.
Aș fi salutată și apreciată.
Binevenită.
Du-te la baracă, Hodges!
Lt. Geoffrey Smith îmi e prieten.
Mama lui...
Mama lui mi-a scris.
Nu mai știe nimic despre el de săptămâni bune.
Nu mi-a răspuns nici mie la scrisori.
Mă tem că ar putea fi...
Trebuie să mă asigur că e teafăr.
N-are nicio legătură cu tine.
Trebuie să fie un prieten bun, domnule.
Cel mai bun.
Ar face același lucru pentru mine.
Dacă suntem la jumătatea drumului,
durează la fel de mult și să mă întorc, și să continui.
Hodges, te rog!
Sincer să fiu, la cum arătați,
dacă nu vin cu dv.,
n-o să-l găsiți pe lt. Geoffrey Smith.
Să văd dacă pot să vă fac rost de medicamente.
Geoffrey, încerci să-mi iei nebunul, ticălosule?
Domnilor! Am o idee.
Știți care e problema cu legendele pe care le citește Tolkien?
- Luminează-mă, Robbie! - Nu apar femei în ele.
Nu mă refer la fecioare palide, tremurânde, în turnuri.
Mă refer la femei voluptoase, pasionale.
- Stai jos! - Femei din sudul Europei.
Femei cu ulcioare mari de vin pe cap.
Nu poți să stai jos și să taci?
Precum chelnerița noastră.
Pentru numele lui Dumnezeu!
Robbie, dacă pierd partida din cauza pălăvrăgelii tale...
O să pierzi din cauza mea.
Ce citești acum?
Citesc despre tărâmul morților.
- De fapt, încerc. - Înțelegi?
Și chiar e condus de o femeie uriașă.
Hel, o zeiță imensă, nemiloasă.
Nu e suficient de pasional pentru tine?
E chelnerița noastră!
Hel?
Da, domină tărâmul morților. Helheimr.
E locul unde ajung războinicii
dacă nu mor cum trebuie.
- Adică? - Dacă mor în pace.
De boală sau bătrânețe. Oricum altcumva decât în luptă.
Îmi place ideea asta.
Acum te încântă moartea în bătălie?
Nu în sensul propriu.
Pot muri cum decide soarta,
nu eu hotărăsc asta.
Dar e în puterea mea să hotărăsc cum voi trăi.
Cu curaj sau cu sfială.
Helheimr! E avertismentul, provocarea noastră.
Știu. Dar mai întâi trebuie să înveți să-l pronunți.
Hai, provoacă-mă! Dă-mi o sarcină.
- O să vă arăt cum să evitați Helheimr. - Te provoc...
- ... să taci 25 de minute. - Gura, Geoffrey!
Vorbesc serios.
Cere-o pe chelneriță în căsătorie.
- Christopher! - Ce?
Excelentă idee!
Robbie, să nu îndrăznești!
E o adevărată aventură care sfidează Helheimrul.
Helheimr!
Doamnă, fecioara din lac, purtătoarea speranțelor mele!
Îmi faceți marea onoare
de a împărți un viitor infinit cu mine...
Ar trebui să înființăm un club.
- Ce? - O frăție.
Nu suntem deja un club al băutorilor de ceai?
Un club al băutorilor de ceai
pare ceva mai potrivit pentru mama mea vitregă.
Clubul Ceaiului.
Nu sună mai bine doar pentru că-l repeți tu.
Băieții din Birmingham.
Parcă am fi circari.
Băieții de la Barrow's Stores.
Barrovieni.
Clubul Ceaiului și Societatea Barroviană.
E prea lung.
C.C.S.B.
Nu sună a boală?
Nu-mi pasă cum se cheamă.
Contează doar să ne jurăm credință.
Exact.
C.C.S.B. Așa rămâne. Și ce facem?
Schimbăm lumea!
Ce bine! Ceva simplu.
Prin artă, bufonule. Prin puterea artei.
Fraților, vă alăturați camarazilor voștri
în încercarea de schimbare a lumii?
- Da. - Da.
Helheimr!
- Helheimr! - Helheimr!
Helheimr!
"Nu cred că e de noi"
"să ne ținem după lupi,"
"să ne batem între noi"
"ca niște pui crescuți lacomi de zeițe..."
"... au venit ursitoarele"
"pentru a croi soarta micului rege,"
"au spus că va fi cel mai celebru războinic,"
"va fi socotit cel mai bun prinț."
"Au tors cu iuțeală firul sorții,"
"au tulburat fortărețele din Brálund..."
Urmați-mă!
N-am pălărie.
- Poftim? - N-am pălărie.
Nu-i nimic.
Oricum arată ridicol.
Ce înseamnă?
E o aberație.
E despre un bătrân care privește o broască ghinionistă,
care nu poate ateriza ușor, așa că o mănâncă un câine.
- Tu ai inventat asta? - Da.
Toată limba?
Structurile verbelor, vocabularul, tot.
Următoarea mea limbă va fi muzicală.
- "Ușa pivniței." - Ușa pivniței?
E cel mai muzical cuvânt care-mi vine în minte.
"Ușa pivniței." E ceva legat de sunet.
Rotunjirea gurii...
Ușa pivniței.
Dacă o spui la nesfârșit, începe să sune magic.
Ușa pivniței.
- E o prostie. - Da, dacă o spui așa.
Un cuvânt nu e frumos doar pentru cum sună.
Ușa pivniței.
E combinația dintre sunet și înțeles,
ușa către pivniță,
un loc unde s-ar putea întâmpla ceva magic și misterios.
Scuză-mă, ai respins baza întregii mele limbi?
Limba ta n-are valoare
dacă nu ții cont de acest aspect important.
- Chiar așa? - Da.
Ascultă!
Mână.
- Ar putea fi un cuvânt frumos... - Este.
Dar are un înțeles mai profund
datorită asocierii pe care o facem.
Atingere.
Vorbele nu sunt frumoase doar pentru că sună cumva.
Sunt frumoase datorită înțelesului lor.
- Spune-mi o poveste. - Poftim?
Povestea Ușii Pivniței.
- Nu pot. - De ce?
Când cineva îmi cere să cânt la pian...
E cu totul altceva.
Spune-mi o poveste!
În orice limbă vrei.
- Nu fi absurdă! - Povestea Ușii Pivniței.
Nu, nu sunt maimuță de circ.
Începe cu sosirea unei prințese mândre și pedante.
- Ai dreptate în privința asta. - Cere să fie distrată.
Prințesa Ușapivniței se plictisește.
S-a săturat de torturi și brioșe,
- ... de porțelanuri scumpe... - Nu.
Tânjește după o altă viață.
- Nu e un nume. - Ce?
E altceva.
Ușapivniței nu e numele unei prințese, nu poate fi.
Ușapivniței
e un loc.
E un loc. Unul străvechi.
Și nu se ajunge acolo decât după o cățărare periculoasă.
Atârnă... nu...
Nu?
Nu e o cățărare...
Ușă...
... cărare... drum. E un drum.
Un drum printr-o pădure deasă, întunecată.
Serios?
Și în mijlocul Ușiipivniței, care e un altar,
găsești o priveliște extraordinară.
E o prințesă mândră și pedantă?
E un loc venerat de toți cei ce-l cunosc.
E un loc sacru, iar în mijloc sunt...
Sunt?
Copaci.
Copaci?
Unul de un negru pur ca abanosul, altul alb ca un os.
Fiecare conține o otravă mortală în seva sa.
Dar au crescut laolaltă de-a lungul a mii de ani.
Se sprijină unul pe celălalt, de parcă s-ar bate sau...
Rădăcinile...
crengile celor doi copaci se răsucesc,
se cuprind reciproc,
devenind un singur trunchi noduros.
Sevele lor otrăvitoare s-au amestecat,
creând o poțiune dătătoare de viață.
Apa din Ușapivniței.
Și ce efect are?
- Ce efect are? - Da. Ce efect are?
- Dacă o bei... - Da?
Dacă guști apa din Ușapivniței,
îți dă puterea vederii.
Vederii dincolo de vedere.
Vezi în cele mai profunde și întunecate cotloane ale sufletului uman.
E o magie înfometată, puternică.
O magie mai mare decât oricare de până acum.
De ce ai făcut asta?
Am fost însuflețită de spiritul din Ușapivniței.
E rândul tău!
Nu.
Ce s-ar putea întâmpla?
N-ar trebui să înveți?
Ba da. Mulțumesc.
- Par foarte interesanți. - Da.
Nu spun că tot ce spun ei
va fi ceva fascinant.
- O să fie în regulă. - Da.
Sper că m-am îmbrăcat cum se cuvine.
Ceai?
Despre ce vorbiți în mod normal?
Despre tot felul de lucruri interesante.
- Foarte interesante! - Interesante și fascinante...
... asta când nu încercăm să schimbăm lumea.
Când nu încercăm să schimbăm lumea,
cel mai mult ne concentrăm, dră Bratt...
Spune-mi Edith.
Pe admiterea la universitate.
Toți vreți să ajungeți la Oxford?
Eu și Tolkien.
Ceilalți vor la Cambridge.
- Trădători mizerabili! - Aveți emoții?
Robbie nu.
Nu cred în examinare. Eu scriu ce gândesc.
Dacă vor să mă noteze e treaba lor.
Ce abordare revoluționară!
Mulțumesc.
Mi-ar plăcea să vă aud cântând la pian, domnișoară...
Edith.
Cântă excepțional.
Și tu ești compozitor, nu, Christopher?
Da.
- A fost publicat. - Dumnezeule!
Ce compozitori admiri?
- Îmi plac romanticii. - Și mie.
Beethoven. Brahms. Wagner.
Îl apreciez pe Wagner. Nu știu dacă-mi place.
Îl "apreciezi"?
Da. Ca intermediar al emoțiilor.
Operele lui sunt...
Ador Aurul Rinului a lui Wagner.
- Lui Christopher i se par prea lungi. - Ba nu.
E de înțeles.
N-ar trebui să dureze șase ore să spui povestea unui inel magic.
Gilson, nu știi despre ce vorbești.
Sigur că operele pot fi considerate lungi și laborioase,
dar, pentru mine, muzica, indiferent de lungime,
trebuie neapărat să aibă suflet. Senzația de îmbătare...
- Mă tem că trebuie să plecăm. - Deja?
Da, dna Faulkner își va face griji.
Tollers, dar mai e mult ceai.
Se apropie examenele, eu am de învățat.
Îmi pare rău. La revedere!
Mi-a făcut plăcere.
- La revedere! - La revedere, Edith!
Aduc hainele.
Ți-e rușine cu mine?
Poftim?
Nu găsesc altă explicație.
Nu știu despre ce vorbești.
Știi cum îmi duc zilele, John.
M-ai văzut. Sunt doamnă de companie.
Prizonieră.
Nu există societăți secrete literare pentru mine.
Nu am scăpare.
Cânt la pian pentru dna Faulkner.
Cânt melodii oribile, siropoase, la pian.
Stau cu ea și seara. Îi citesc. Cos cu ea.
O ascult.
Sunt pasionată de Wagner.
Vreau să vorbesc despre el. Să discut. Să dezbat.
Dar tu...
Adăpostiți-vă!
Fugiți, domnule!
Cred că suntem în siguranță.
E în regulă.
Domnule, să rămânem aici.
Hai să rămânem aici!
Nu știi nimic mai vesel?
"Siluete în pâclă,"
"nu v-am mai văzut de mult"
"Mâini și chipuri palide, ochi muți"
"încoronate cu o ghirlandă lucrată de mâini moarte"
"Din amintiri ce nu pier"
"Una dintre voi e înaltă și subțire"
"Bună pentru iubit și bun camarad de luptă"
"Doar pata unui scandal mortal"
"Doar asta și anii ce-au trecut"
- E groaznică. - E superbă.
- Nu fi tâmpit! - Nu e gata.
E minunată!
Are ceva grecesc. Iubirea camarazilor.
E foarte sentimentală. Ar trebui să fii mândru.
Bun... Cine urmează? Tollers?
Nu, n-am nimic nou.
Serios?
Dacă Tolkien trădează frăția cu o pagină goală,
o să vă prezint eu ceva degenerat.
Nu e de bine!
Dumnezeule!
E o copie, din păcate.
Am nevoie de modele vii.
Slabe șanse, firește!
Bănuiesc că ăsta nu e al tău.
Pretențiile aristocrate ale tatălui meu?
Evident, n-are pușcă,
o casă uriașă și o liotă de cockeri.
Chiar n-ai scris nimic?
Nici măcar inspirat de dra Bratt?
Nu fi nesimțit, Wiseman. Eu și Edith suntem doar colocatari.
Deci inima ei n-a fost cucerită? Mulțumesc, Tolkien. E bine de știut.
N-ai scris nimic?
Nu îmi stă mintea la scris. Nu mă pot concentra.
Știi ce cred că sugerează asta?
Constipație?
Iubire. Împărtășită sau nu.
Da. Mulțumesc.
Ce descriere profundă a condiției umane, Chris!
Păcat că nu se regăsește și în muzica ta.
Sunt surprins că vrei să credem
o vorbă din ce spui.
Cum adică?
Ne-ai ascuns-o pe încântătoarea dră Bratt.
Cine știe ce altceva mai tăinuiești.
Christopher!
O soție, trei copii și o fermă în Argentina. Dacă tot întrebi.
Aș vrea să am viața secretă a lui Tolkien, nu, Geoff?
Putem să jucăm?
Nu spuneai că e plecat?
Era.
Este...
Geoffrey, dă-l încoace! Mulțumesc.
Unde să pun astea?
Grăbește-te!
- Domnule. - Dle director!
Ce-i asta?
Ai spus dumneata că pot să invit câțiva prieteni.
Cât ești plecat.
Mătușa ta se simte mai bine.
M-am întors.
Am treabă. Trimite-i acasă!
Le-am promis băieților că pot rămâne peste noapte.
Circumstanțele s-au schimbat.
Și vor pleca acasă.
Helheimr.
Nu fi ridicol!
Helheimr.
Dacă nu acum, atunci când?
Domnule?
Prefer să nu îmi încalc oferta de ospitalitate.
Mi se pare nedemn de un gentleman.
Ți se pare...
Iartă-mă. Cum ai spus?
Nedemn de un gentleman.
Tată, ar fi o nesimțire. Băieții au venit să învețe.
Și să joace biliard.
Da, și să joace biliard.
Am muncit din greu. Și sunt prietenii mei.
Le-am făcut o promisiune și...
cu tot respectul, vreau să mă țin de ea.
Foarte bine.
Gilson! Ești un erou.
- Băieți, terminați! - Un erou!
Helheimr.
E un cuvânt în germana veche care nu poate fi tradus în engleză,
înseamnă un cadou oferit cu teamă, după o ceartă.
Drachenfutter.
Cuvânt cu cuvânt înseamnă "mâncare de dragon".
Tetralogia lui Richard Wagner CICLUL INELULUI - Inelul Nibelungilor
Acum sunt dragon?
Wagner a compus-o în patru acte.
Începe cu un inel,
unul magic, care poate stăpâni întreaga lume
și e făurit de un pitic.
De Alberich.
Am învățat un pic din mitologia germană.
Dar, pentru a controla puterile inelului, trebuie să renunți la iubire.
E un schimb inteligent, zic eu.
Asta pentru că ești un viking cu inima împietrită.
Două, vă rog. În galeria superioară.
- Galeriile sunt pline. - Poftim?
Galeriile sunt pline, îmi pare rău.
N-aveți niciun loc?
Asta înseamnă că e plin, domnule.
Există locuri în primul balcon.
Primul balcon.
Dar costă cinci șilingi.
Și îi rugăm pe clienți
să se îmbrace cum se cuvine pentru acea zonă.
Haide!
Edith.
Vino cu mine!
- Scuze. - Nu-i nimic.
E umilitor.
Să numeri bănuții. E rușinos!
Nu voi trăi așa!
Și nici tu.
- Sunt doar bilete. Putem... - Nu e vorba de asta.
E vorba de pierderea celor dragi.
De îngrijirea lor.
Mama...
Era bolnavă.
Nu știu ce avea.
Dar poate că, dacă mi-aș fi permis să chem un doctor...
... atunci...
Iartă-mă! N-o să meargă.
Dar a fost o idee frumoasă.
Puteți începe!
Admitere la Oxford. Lucrarea 1.
E ora nouă, aveți trei ore la dispoziție.
Baftă!
Pot să-l mai dau o dată.
Îl mai dau o dată și îl iau.
Nu ajunge să-l iei. Ai nevoie de bursă.
Îmi fac griji, Ronald.
Sigur dl Gilson n-are nevoie de bursă.
Iar Geoffrey Smith...
N-are nicio legătură cu prietenii mei.
Ne încurajăm reciproc, ne motivăm.
Colocatara ta. Dra Bratt.
Nu, Edith n-are nicio legătură cu picarea examenului.
Ai fost văzut ieșind noaptea din camera ei.
Vorbiserăm. Vorbim mult.
- Deci e adevărat. - Sigur că e adevărat.
- Nu... - Cu o noapte înainte de examen,
ai însoțit-o la sala de concerte.
Nici asta n-are legătură?
Nici măcar nu e catolică, Ronald!
Mama ta a făcut un sacrificiu.
Știa că e pe moarte
și a lăsat în seama mea viitorul și educația ta.
Am de gând să-i onorez dorința.
A venit vremea să alegi
dacă îi vei călca pe urme sau nu.
Nu înțeleg.
Te rog să nu mai ai de-a face cu dra Bratt.
E ridicol! Și nedrept.
- Cu toate astea... - Nu.
Nu pot. Și nu vreau.
- Sunt tutorele tău... - Da, dar nu înțelegeți.
- Ba înțeleg foarte bine. - Nu. Părinte!
O iubesc.
Vreau...
Ronald, vreau să te poți bucura de același lux ca ceilalți băieți.
- Vreau... - Nu, sunteți invidios.
Nu vreți deloc asta. Sunteți invidios.
Nu sunteți sincer. Sunteți preot.
Nu știți ce înseamnă iubirea. Cum ați putea?
- Ascultă... - Vreți să fiu singur.
Să trăiesc singur, ca dv., să n-am nimic.
Nu vreau să trăiesc așa.
Dacă după 21 de ani vei gândi la fel,
ești liber să faci ce vrei.
Dar, până atunci, ai o îndatorire de respectat.
Și o vei face, Ronald.
Așa să mă ajute Dumnezeu, o vei face.
Nu pot da greș iar.
Și știi ce se va întâmpla dacă nu intru la Oxford.
Aș putea deveni preot, dar nu cred că celibatul
e ceva ce și-ar dori vreunul dintre noi.
Edith?
Doar până la majorat.
Pentru numele lui Dumnezeu, lasă dramatismul!
Nu contează.
Nu spune asta! Sigur că contează.
Nu știu de ce ești atât de afectat.
Lucrurile revin la normal. La realitate.
Nu renunț la viitorul cu tine. De asta...
Refuz să renunț.
Dar o vei face.
Mai curând decât crezi.
- Și eu. - Nu e adevărat.
Edith, te rog!
Mi-am permis să cred
că există finaluri fericite pentru oameni ca noi.
Dar nu există. Nu au cum să existe.
Însă tu vei avea un final fericit.
Sper să-ți placă la Oxford.
Nu. Edith.
Am nevoie de ajutorul tău.
Am nevoie de odihnă, Sam. Caută-l pe Geoffrey.
- Domnule, nu vă las aici. - Sam.
- Nu vă las aici. - Sam. E un ordin.
Găsește-l pe Geoffrey și spune-i să nu-și piardă speranța.
Spune-i că C.C.S.B., noi...
Ține-l în viață!
Mulțumesc, Sam.
- E un dragon? - Da.
Pentru numele lui Dumnezeu!
Mă întrebam dacă am mai spus...
Decorul piesei e inspirat de arhitectura colegiului Trinity.
OXFORD, ANGLIA
- Dar despre ce e vorba? - Ei bine...
- Tu ești poetul? - Nu, ăla e Geoffrey.
Voi, ăștia de la Oxford, trebuie să vă străduiți mai mult.
- Unde mergem? - Spune!
Unde să... Scuze!
Da...
Planul tău e să furăm un autobuz?
- Gilson, liniște! - Repede!
Cred că în acea partidă au jucat bărbații de la Oxford
cu băieții de la Cambridge.
Arbitrul era orb.
Declar
al treilea consiliu de la Oxford al C.C.S.B.
ca fiind deschis!
Le urez bun-venit
domnițelor de la Eagle and Child,
invitate de onoare.
Fie ca toate întrunirile să aibă loc într-un autobuz abandonat.
"Abandonat" e mult spus.
Poate un pic.
Ce e C.C.S.?
C.C.S.B.
Nu cred că mă placi, dle Spărgător.
- Scuze, eram... - Îmi cer iertare în numele lui.
- Suferă după cineva. - Poftim?
Suferă după încântătoarea dră Bratt.
- Nu-l băga în seamă. - Cine e încântătoarea dră Bratt?
- Nimeni. - Serios, Tollers?
La cum zaci de câteva luni...
Nu e frumos să vorbești despre altă doamnă când ești cu cineva.
Ai dreptate. Iertare, Myrtle.
Mă cheamă Beryl.
Vezi? Stă în brațele unei fete frumoase,
dar nu-și amintește cum o cheamă.
Iartă-mă că problemele mele îți strică distracția.
Ai luat o decizie, Tolkien. Nu te-a obligat nimeni.
- Ce? - Edith sau Oxford.
Ai ales Oxfordul și iată-te!
Într-un autobuz rechiziționat, cu trei fete frumoase
și cei mai buni prieteni ai tăi. Distrează-te!
- Nu am fost obligat? - Da...
- Preotul, binefăcătorul tău. - Chris, întreceți măsura.
- Nu vorbi despre lucruri... - Mulțumesc, a fost minunat.
Ai renunțat la ea. Ai vrut Oxfordul mai mult.
- N-am avut de ales. - Asta te face mârșav?
Te face altceva? Ce-i cu tine?
Taci!
Ce naiba, Tollers?
Chris, îmi pare rău.
- Fir-ar să fie! - Ești bine?
Pentru un intelectual, ai un croșeu de dreapta impresionant.
- Lovește-mă și tu, te rog. - Nu.
- Lovește-mă acum! Te rog, Chris! - Las-o baltă!
- Las-o baltă. - Te rog!
E în regulă.
A fost urât din partea mea. Îmi pare rău.
Trebuie să înțelegi, Tolkien,
biet orfan nelegiuit,
că suntem frații tăi. Orice ar fi.
Sigur că da.
Exact.
Nu e o simplă prietenie.
E o alianță.
Una invincibilă.
Helheimr!
- Helheimr. - Tot Helheimr.
De fiecare dată pronunță greșit.
- Vreau să beau ceva. - Unde sunt fetele?
Jos!
Ține ușa, George!
Te-au eliberat neatins.
O să discute mâine cu rectorul.
Și tu?
Gilson și Wiseman, porcii de la Cambridge,
au fost deja eliberați.
Eu n-am avut norocul lor.
Se pare că mâine ne vedem la rector.
- Moarte prin morală. - Îmi pare rău, Geoff.
- Nu e vina ta. - Ba da.
Dacă nu eram eu, acum erai în brațele adorabilei Mary.
Fii serios! Cum m-am arătat interesat,
a început să discute despre iubitul ei.
Eu mă descurcam, până să strice Wiseman tot.
Dra Edith Bratt
Rectorul chiar i-a scris mamei mele.
Credeți că mai am vreo șansă să ajung poet după asta?
O să înnebunească. Asta e.
Geoffrey și-a pierdut doar cariera. Tu ce ai pățit, Tolkien?
Am fost exmatriculat.
Glumești?
Nu pot să te exmatriculeze pentru un picnic în autobuz.
Autobuzul e cea mai mică problemă.
N-am obținut notele necesare.
După spusele rectorului, nu sunt pasionat de clasici
și am doar un interes trecător pentru vechii greci.
Așa că îmi retrag bursa.
Asta nu înseamnă că trebuie să te retragi.
Sigur că nu. Ce prost sunt!
Când se întoarce mama de la Monte Carlo,
o rog să mai completeze un cec.
Ce o să faci?
Primesc bursă până la sfârșitul trimestrului.
Apoi trebuie să-mi plătesc studiile.
Ceea ce e imposibil, așa că mă voi angaja.
Și ce vei face?
Mă întorc la Birmingham și o să lucrez într-o brutărie.
Sau o să fac pantofi pentru idioți bogați ca voi,
care vin și flutură portofelele.
Am nevoie de o pereche nouă de pantofi.
Serios vorbind,
ai fost mereu mai talentat decât noi.
Și, o să fiu sincer,
uneori te-am urât pentru asta.
Dar, dintre noi toți,
ești ultimul care ar trebui exmatriculat.
Mâine e ultimul nostru meci.
Ne vor lipsi victoriile cu voi.
Fii serios!
Wiseman, oprește-l!
- Bravo, Tolkien! - Mulțumesc.
Frumos meci, băieți!
- Frumoasă cursă! - Ai jucat bine, tolomacule.
N-ai fost chiar slab, Tollers.
Cât a fost scorul, Wiseman?
Bravo, băieți!
Bună, mamă!
- Ai jucat bine, Geoffrey. - Mulțumesc că ai venit.
- Luăm cina mai târziu? - Da. La șapte.
Va veni și tatăl tău.
Scuzați-mă, dnă Smith.
Putem sta puțin de vorbă?
Ce e?
E vorba de Geoffrey și de problema cu rectorul.
A fost o cumplită neînțelegere.
Prefer să nu vorbesc despre asta.
Eu sunt de vină pentru tot ce s-a întâmplat
și vă asigur că sunt pedepsit serios.
Vă rog să nu-i îngreunați situația lui Geoffrey.
E unul dintre cei mai harnici și mai buni oameni.
Muncește mult ca să vă mândriți cu el.
Și e extrem de talentat.
Știu că ar trebui să tac...
- A fost vina ta? - Da, și am fost exmatriculat.
Așa că nu vă mai temeți de influența mea.
Și...
La ce talente te referi?
E poet.
Și-a publicat lucrările în reviste universitare.
M-ar omorî dacă ar afla că v-am spus. Dar e bun.
O zi bună!
Dle Tolkien?
- Pentru dv. - Mulțumesc.
Studenții n-au voie pe iarbă!
Știi cât e ceasul?
Tâmpit bătrân!
Wright, e unul de-ai tăi?
Nu cred.
Bătrân...
Dă-te de pe gazon!
Trăiască Earendel,
cel mai strălucitor dintre îngerii trimiși oamenilor.
Ronald, ridică-te!
Ridică-te! Eu sunt. Trezește-te!
- M-am trezit. - Ai trezit toată universitatea.
Nu mă pot exmatricula de două ori, nu?
- Adună-te! - Pot?
Geoff, stai jos!
Ia o dușcă! Ce whisky bun!
Nu vreau să beau. Adună-te, John!
Vrei să vii la o nuntă?
Ce?
- O nuntă frumoasă, englezească... - John...
- ... de vară. - Nu pricep nimic.
- Edith. - Felicitări!
Da, mi-a scris.
S-a logodit. Se mărită.
John, ce ghinion!
Îmi pare rău. Nu mă simt grozav.
- Nu-i nimic. - Iartă-mă, Geoff.
Nu-i nimic.
Sunt aici.
Scrimeri, salutați!
Cum te simți?
Fantastic.
Încântător.
Și ce idee minunată ai avut!
Să iubești pe cineva
care, din cine știe ce motiv, nu-ți împărtășește sentimentele
e dureros.
Dar, dacă îi asculți pe poeți,
poate că există o anume frumusețe în acea iubire.
Arde. Cu putere.
Și nu e pângărită de realitate sau tocire.
E la fel de limpede și de intensă azi
ca în ziua în care a apărut.
Și există frumusețe în asta,
cred.
Cel puțin asta sper.
Alt vorbitor în dodii.
Cum ți se pare introducerea în gotică?
Nu e rea. Prefața e bine scrisă.
Limba în sine nu e foarte prezentă.
- Păcat! - Da.
- Astă-noapte, în curte... - Doamne! Ați văzut.
... am auzit o limbă pe care n-o cunosc.
Sigur, au auzit-o mai toți cei din Oxfordshire,
până pe dealurile Chiltern.
- Eram foarte beat. - Nu mă îndoiesc.
Erau niște prostii.
O limbă inventată de mine pentru spiriduși.
Mi s-a părut că aud ceva finlandeză.
Da. Am furat mult.
- Nu ai furat. - Nu.
Limbile nu fură.
- Da. - Ai fost influențat.
Nu v-am reținut numele. Eu sunt...
Tolkien. Ronald. Colegiul Exeter.
Scuzați-mă!
Un copil arată cu degetul și i se spune un cuvânt.
Copac.
Ulterior învață să diferențieze acel copac de ceilalți.
Îi află numele.
Se joacă sub copac. Dansează în jurul lui.
Stă sub crengile sale, pentru umbră și adăpost.
Se sărută sub el, doarme sub el,
se căsătorește sub el.
Mărșăluiește pe lângă el în drum spre război,
șchiopătează pe lângă el la întoarcere.
Se spune că un rege s-a ascuns în pomul ăsta.
Un spirit ar putea sălășlui în coaja sa.
Frunzele sale
sunt sculptate pe mormintele și monumentele proprietarilor.
Din lemnul său poate s-au construit galioanele
care i-au salvat strămoșii de invazie.
Și toate astea,
lucrurile generale și amănuntele,
cele naționale și cele personale,
el știe toate astea, le simte,
le poate invoca, oricât de slab,
rostind un singur sunet.
Oak.
Un cuvânt saxon. Proto-germanic.
Înrudit cu scandinava veche. Eik.
O limbă nu e niciodată o prostie.
Limba are înțeles.
Istorie. Straturi peste straturi.
Și un cuvânt fără înțeles ce e?
Doar un sunet.
Altcineva mi-a mai spus asta.
Mult mai pe scurt, presupun.
Există un text sau două în gotica originală la bibliotecă.
Ar trebui să le citești.
Nu pot să intru și să cer originalele.
Spune-le că te-a trimis profesorul Wright.
O INTRODUCERE ÎN LIMBA GOTICĂ de DR. JOSEPH WRIGHT
Nu i-ar fi păsat.
Nu asta e ideea. E cel mai mare filolog,
mai ales când e vorba de gotică.
Poate că a fost flatat.
Sigur că a fost flatat.
Nimeni n-a mai împrumutat cartea aia de 1 500 de ani.
Eu am luat-o săptămâna trecută.
- Cum ți s-a părut? - Vreau să-i las plăcerea lui Tollers.
N-o s-o termine. Nici nu știe cine a scris-o.
Vă rog, mai tăceți! Nu e amuzant.
Tolkien, bufonule!
Asta e șansa ta, nu pricepi?
Profesorul tău de gotică te încurajează să dezertezi.
- Cum adică? - Te atrage la cursul lui.
- Scuze. - Are dreptate.
Nu pot să mă transfer imediat la filologie.
De ce?
Pentru că nu am bursă.
Adică facultatea de filologie
nu dă burse?
Ba da, dacă ești genial la limbi străine.
Tâmpitule!
Dle profesor!
- Scuzați-mă, dle profesor Wright. - Da.
M-am gândit la simbolismul stejarului.
Copacul păzitor, vestitorul schimbării.
Fascinant! Studiezi arboricultura?
Nu. Studiez clasicii. Dar aș vrea...
De asta v-am abordat, vreau să trec la cursul dv.
- Să studiez filologie. - La cursul meu?
Da. Sunt Ronald Tolkien.
Am stat la geamul dv. și am urlat obscenități
într-o finlandeză mutilată.
Și asta e o recomandare?
Știu că e neobișnuit, dar adevărata mea pasiune,
la care am muncit toată viața...
Pot să fiu sincer?
Nici nu știi cât mi-aș dori asta.
Am nevoie de bursă.
Am nevoie de bursă ca să studiez filologia cu dv.
Și aș face orice
ca să demonstrez că sunt un candidat valoros.
- Orice? - Da.
Nu.
- Nu? - Nu.
Nu, pentru că dacă v-aș lăsa să lucrați în liniște
n-aș avea privilegiul de a învăța de la dv.,
și-atunci acest întreg interludiu,
sincer, înfricoșător ar fi în zadar.
- Tolkien. - Da.
- De origine germană. - Așa cred.
Anglo-saxonă, poate.
- Exact. - Tollkühn.
Bănuiesc că nu e nevoie
să-ți traduc cuvântul ăsta.
Nesăbuit.
- Dle profesor Wright... - Cursul meu e plin.
Plin de studenți care traduc din engleza veche
cel puțin la fel de rapid și de bine ca și tine,
iar ei au avut deja două trimestre în care să învețe.
O zi bună!
Helheimr.
Dle profesor!
Din copilărie sunt fascinat de limbile străine.
Obsedat! Am inventat propria limbă.
Limbi complete. Priviți!
Am aici tot.
Din Breost-hord. Din inimă.
Comoara pieptului.
Și desenele?
Am creat povești. Legende.
Doar ăsta e rolul limbii, nu?
Nu doar să dea nume lucrurilor.
E viața unei culturi, a unui popor.
- Da. Exact. - Exact.
Poți scrie o lucrare de 5 000 de cuvinte
despre influența elementelor scandinave în Gawain?
Sigur că da. Când să fie gata?
Diseară.
Pământul de Mijloc.
"Cei doi frați își adunară războinicii"
"Le spuseră celor dragi"
"că trebuie să îndure vremuri de restriște,"
"că trebuie să folosească armele și să nu dea înapoi"
Felul în care urmezi ritmul poeziei,
sensibilitatea la ea.
Trebuie să recunosc,
n-am mai întâlnit așa ceva.
Niciodată.
"Byrthwold grăi..."
"Byrthwold grăi, scoase scutul..."
Război! Anglia e în război!
Germania invadează Belgia!
"Le spuse războinicilor cei mai îndrăzneți:"
"Curajul trebuie să fie mai măreț"
"inima mai hotărâtă,"
"spiritele mai îndârjite, când forța ne părăsește."
"Aici zace stăpânul nostru, făcut bucăți"
"un om bun în țărână"
SĂ TE ÎMBRACI EXTRAVAGANT ÎN RĂZBOI... DE PROST-GUST... NEPATRIOTIC
REGELE ȘI ȚARA VOR SĂ VĂ ÎNROLAȚI PÂNĂ LA SFÂRȘITUL RĂZBOIULUI
ADUNAȚI-VĂ ÎN JURUL DRAPELULUI CĂUTĂM OAMENI CAPABILI
Dra Edith Bratt
FOLKESTONE, ANGLIA
Poftim, Chris!
Doamnelor și domnilor, Robert Gilson.
Gilson!
Nu mă inviți la dans?
Ai pierdut un pariu?
Am avut deja parte de trei priviri invidioase.
Probabil te-au confundat cu Kaiserul.
Suntem în război sau la petrecere?
- Excelentă mustață! - Mulțumesc.
- Trebuie să bei ceva. - Așa e.
- Cred că ne-am adunat toți, Tolkien. - Da.
Ținem un toast?
Pentru toate viitoarele întâlniri ale C.C.S.B. Prin Europa.
Noroc, domnilor!
- Domnilor, îmi dați voie? - De ce nu?
Privirea înainte, Tolkien.
Păsărica!
Helheimr!
Am scris o piesă în care o chelneriță franțuzoaică
se îndrăgostește de un erou englez.
Trebuie să te razi dacă vrei să fii chelnerița.
- Noroc! Mai încap. - Încă una?
Pun pariu că Wiseman se culcă primul.
- Accept. Scotch? - Câștig ușor.
Baftă, Ronald!
Iau eu asta.
Încerc să amân plecarea.
- Ce face fratele tău? - Bine.
E deja în Franța.
Tu ce faci cu muzica?
Predau pian. În general fetițelor.
Nu e grozav.
Și ești logodită.
E foarte bun.
Foarte atent. Un om bun.
- Trebuie să spun ceva... - Ronald.
Am făcut cea mai mare greșeală din viață
și n-a fost zi sau clipă...
M-am gândit mereu la tine.
Ești cel mai minunat spirit din câte am cunoscut.
Ai curaj, inteligență, talent,
ești mândră,
înnebunitor și minunat de mândră,
ești șireată și radiantă,
ești plină de viață.
Meriți toată fericirea din lume.
Ba nu.
Nu meriți fericire, nu asta...
Vreau să spun că...
Meriți mult mai mult.
Meriți magie.
Ăsta e?
E Ascanius.
Parcă e ceva din poveștile tale.
Da. "Compătimiți-i pe bieții cetățeni din regatul Ascanius."
De ce să-i compătimim?
Pentru istoria lor cumplită. Pentru rușinea lor.
Pentru regretele lor.
Ar trebui să se ierte.
Nu pot.
Regimentul Lancashire, pe Ascanius!
Ar trebui...
A fost foarte plăcut.
Cu bine, micuțo!
Edith.
- Te iubesc! - Te iubesc!
- Te iubesc mult de tot. - Știu.
N-am putut să fac nimic în privința asta.
Știu. Nici eu.
Trebuie să plec.
- Nu muri! - Bine.
Și întoarce-te la mine.
Rămâi în viață și întoarce-te la mine.
Domnule, i-am găsit. Ridicați-vă!
- Am găsit regimentul 19 Lancashire. - Geoff.
Trebuie să vă ridicați.
Hai să vă găsim prietenul. Suntem aproape.
Foc!
Urcați pe scară!
Fixați baionetele!
- Nu pot. - Hai, soldat!
Geoffrey!
- Pe aici, repede! - Haide, Lancashire!
Geoffrey!
Unde e Geoffrey Bache Smith? Lt. Geoffrey Bache Smith?
Bache Smith nu e aici, a plecat deja în luptă.
- Nu! - Ba da, îmi pare rău.
- Geoffrey! - Nu vă opriți pentru răniți.
Geoffrey!
- Domnule, ce faceți? Stați! - Nu mă urma.
Urcați pe scară!
Geoff!
Geoffrey!
Nu încetiniți!
Geoff!
Ronald!
Geoff!
Ronald!
Geoffrey!
Ronald!
Geoff!
Ce?
Ronald!
Geoff!
Ronald!
Geoff!
Geoffrey!
Gaz!
Pune-ți naibii masca!
Gaz!
Bună!
Nu încerca să te ridici.
Ai dormit multă vreme.
Te-ai îmbolnăvit de tifos, dar ești teafăr.
Ești acasă.
Am încercat să dau de el.
De cine?
De Geoffrey, eu...
L-am auzit...
Îl auzeam.
Geoffrey e mort.
- A murit cu săptămâni în urmă. - Poftim?
Nu.
Robert Gilson a fost împușcat.
A murit și el.
Robbie și Geoffrey.
Îmi pare rău.
Ron, îmi pare tare rău.
Dar tu ești teafăr. Ești acasă. Totul...
Totul va fi bine. Promit.
Îmi petrec fiecare după-amiază cu mame și văduve.
Ce le-aș putea spune?
Fiii voștri au murit în războiul cel mare.
Ce le spui?
Cuvintele sunt de prisos. Cel puțin cele moderne.
Țin slujba.
Distanța aduce o oarecare liniște. Lucrurile străvechi.
Cât ai fost bolnav,
dra Bratt nu s-a desprins de lângă patul tău.
Nici măcar o dată.
Ai avut dreptate să vrei să fii cu ea.
Mulțumesc.
Asta a sosit pentru tine pe un traseu ocolitor.
Cred că a scris-o în ultimele lui zile de viață.
Dragul meu John Ronald,
e consolarea mea supremă că, dacă voi fi ucis în noaptea asta,
va mai rămâne un membru de seamă al C.C.S.B.
care să dea glas dorinței pe care am stabilit-o împreună.
Moartea unuia dintre membrii săi nu poate
duce la dizolvarea C.C.S.B.
Moartea ne poate face detestabili și neajutorați ca indivizi,
dar nu îi poate opri pe cei patru nemuritori!
Fii binecuvântat, dragul meu John Ronald,
fie ca tu să spui cuvintele pe care am încercat să le spun,
multă vreme după ce eu nu voi mai fi să le rostesc.
OXFORD, DUPĂ CÂȚIVA ANI
- Bună seara, profesore Tolkien! - Bună seara, domnule!
Ce faci aici?
Am făcut o budincă cu dulceață, cu copiii.
Michael a vrut.
El și John au pus o tavă în fața biroului tău.
Sper că ai mâncat.
Îmi pare rău, eu...
Îmi pare rău.
Edith, a fost o zi grea. Nimic din ce scriu...
- Înainte scriai de plăcere. - Știu, e...
- Era o pasiune. - Știu, e... inutil.
Aș vrea să hotărăști ce-ți dorești, Ronald,
sau s-o lași baltă.
Dle Tolkien?
Dnă Smith.
Mă bucur să vă văd. Mulțumesc că ați venit.
Robert Gilson era fiul directorului de la King Edward's.
Așa e.
Mi-o amintesc pe mama lui vitregă.
Și Christopher Wiseman?
A supraviețuit.
Deși îmi pare rău să spun că e...
Unii dintre cei care am supraviețuit au altfel de cicatrice.
Sora mea a pierdut trei fii. Eu, doi.
Toți în aceeași săptămână.
Îmi pare rău.
Aici stăteați.
Da.
E foarte plăcut.
Mulțumesc că m-ai adus aici.
Parcă vă văd aici.
Pe toți.
Îmi imaginez.
Trebuie să fi fost clipe foarte fericite.
Aici stătea Geoffrey.
Cu permisiunea dv.,
aș vrea să public un volum cu poeziile sale.
Poeziile sale?
Cred că era foarte talentat.
Aș vrea ca lumea să-l cunoască.
Aș putea scrie eu prefața.
Nu știu...
Înclin să vă refuz, dle Tolkien.
Era foarte talentat. Mi se pare important.
Îmi plăcea poezia.
Uneori mă întrebam dacă de la mine a moștenit Geoffrey...
Îmi pare rău, nu știu la ce ar ajuta.
Ar ajuta foarte mult.
Credeți-mă.
Nu l-am cunoscut pe Geoffrey atât de mult pe cât mi-aș fi dorit.
Era fericit?
Spune-mi!
A cunoscut iubirea?
Eram orfan când am ajuns la King Edward's.
De la început, de dinainte să fim prieteni,
Geoffrey era blând.
Bun.
Dintre toți oamenii pe care i-am cunoscut,
el era...
El era omul care reprezenta cel mai bine
ce înseamnă să iubești.
Și să fii iubit. De asta...
De asta cred că e foarte important.
Iertați-mă, dar ați întrebat la ce ar ajuta,
poeții, scriitorii...
la ce ar ajuta arta noastră.
Nu cred că e nimic mai necesar.
Mai ales în asemenea momente. Mai ales acum.
O prefață ar fi minunată.
Mulțumesc.
Mai știi cum mama ne punea să sărutăm copacii?
- Și să-i ascultăm cum vorbesc. - Ce magie neagră era și asta?
Hai, sălbaticilor! Haide!
- Cine vrea să vorbească cu copacii? - Așteptați-mă!
- Ce zici? - Cum te cheamă?
Nu suntem înfricoșători. Nu vă temeți.
Copii, vreau să mă ajutați. Puteți face ceva pentru mine?
- E ca o temă? - Nu, dacă îmi iese ca lumea.
- Vreau să ascultați o poveste. - Ce poveste?
- E bună? - Sper că da.
- E lungă? - Foarte lungă.
Ai început-o?
Da, cred...
Da, în mintea mea. Am început-o.
Despre ce e vorba?
Despre călătorii. Și aventuri.
Magie, desigur.
O comoară.
Și iubire.
E vorba despre multe lucruri. E greu de spus.
E despre căutări, într-o anumită măsură.
Și călătoriile pe care le facem pentru a arăta ce putem.
Despre curaj.
Despre camaraderie.
E despre camaraderie.
Prietenie.
- Oameni micuți, ca tine. - Eu nu sunt mic!
Nu. Mici ca statură. Nu ca spirit.
E vorba și despre vrăjitori.
- Vrăjitori? - Da.
Și munți, dragoni, călătorii...
Christopher, dacă-ți rupi gâtul cu ăia,
eu nu te duc la spital.
Într-o gaură din pământ
locuia
Hobbit.
"HOBBITUL" A FOST PUBLICAT ÎN 1937 ȘI L-A LANSAT PE TOLKIEN
DREPT UNUL DINTRE CEI MAI APRECIAȚI SCRIITORI DE FANTASY DIN LUME.
ROBERT QUILTER GILSON ȘI GEOFFREY BACHE SMITH
AU MURIT ÎN 1916, ÎN BĂTĂLIA DE PE SOMME.
MAMA LUI GEOFFREY A PUBLICAT POEZIILE SALE ÎN COLECȚIA "RECOLTA PRIMĂVERII",
CU O PREFAȚĂ DE TOLKIEN.
CHRISTOPHER WISEMAN A COMPUS FOARTE PUȚIN DUPĂ RĂZBOI.
A TRĂIT PÂNĂ ÎN 1987.
DEȘI PRIETENIA LOR N-A MAI PUTUT FI ACEEAȘI
JOHN RONALD ȘI-A BOTEZAT AL TREILEA COPIL "CHRISTOPHER".
JOHN RONALD REUEL TOLKIEN A MURIT ÎN 1973,
LA DOI ANI DUPĂ EDITH.
AU RĂMAS ÎN URMA LOR PATRU COPII.
PE PIATRA FUNERARĂ COMUNĂ SUNT SCRISE NUME DE ELFI
DIN POVESTEA LUI TOLKIEN
DESPRE UN MURITOR CARE S-A ÎNDRĂGOSTIT
DE O PRINȚESĂ ELFĂ.
Traducere și adaptare Robert Ciubotaru
Subtitrare extrasă de pe DVD de către Raduk74 @ www.subs.ro