Ovo nije ono što smo očekivale. - Trebalo je da gledamo na Arno.
Napisala je da su sobe blizu i da imaju pogled prema jugu.
Ovo je sever, nemamo pogled i sobe su daleko.
Požuri i presvuci se, da ne propustimo i večeru povrh svega.
Nije smela to da uradi. Nikako!
Meni odgovara i rupica, ali ti moraš da imaš pogled.
Ne, i ti moraš da imaš pogled.
Gđice Laviš, dobra preporuka! - Slažem se, gđice Alan.
Između rupe u Londonu i rupe u Pratu velika je razlika.
Samo van turističkih ruta upoznate zemlju.
Gradići kao što su Gubia, Setinjana, Galuca,
San Giminjana, Monteriđioni.
Neodoljiva mi je takva mešavina primitivnog i klasičnog.
Gđice Poul? - Da, g. Emersone. - Šta to pijete?
Nije valjda limunada? - Jeste. - Smesta to sklonite.
To vam nije dobro za želudac.
Reći ću gospođi da ti da prvu slobodnu sobu prema jugu.
Zašto ne tebi? - Insistiram.
Ovo meso je sigurno kuvano. Za stoku.
Nema nikakav ukus.
Monteriđioni nije samo sladak, već i neiskvaren,
pun jednostavnosti i šarma. - Tamo smo videli različke?
Celu livadu punu različaka. Bilo je predivno.
Meni je to najlepši cvet, zar nije, gđice Laviš?
Ja volim nešto odvažnije. Neobuzdanu ružu...
Burni tulipan. - Tvoja majka mi nikad ne bi oprostila.
Želela bi da ti imaš pogled. - Ne! Pogled na Arno je tvoj.
Zašto se svađamo kad svakako nemamo pogled.
Ja ga imam. I Džordž.
Moj sin Džordž. Možete da pređete u naše sobe.
Mi ćemo u vaše. Zameničemo se.
Zašto da ne? - Zaista vam hvala, ali ne možemo da se namećemo.
Zašto?
Vidite... - Tišina, Lusi.
Žene vole lep pogled, muškarci ne. Džordže, reci im.
Jasno je da treba da uzmu sobe. - Gospođo? - Ne, hvala.
Možemo da se iselimo za 15 minuta.
Ovakve pristojnosti su protiv zdravog razuma.
Ne zanima me u šta gledam, moja vizija je iznutra.
Ovde mi pevaju ptice i nebo se plavi.
Idemo, Lusi.
Neka imaju pogled, ako ga žele. Zašto ne? Džordže, idi za njima.
Kakva nemoguća osoba!
Samo je bio pristojan. - Prepusti meni takve ljude.
Šarlot, bila si gruba i pogrešno si postupila.
Ovaj pansion je propast. Sutra ćemo da nađemo drugi.
Gospodin Bib. - Ko?
Šarlot, sada ne možemo da odemo.
Gospodine Bib? - Sećate nas se?
Gospođice Bartlet i Haničerč. Znamo se iz Tanbridž Velsa.
Na onaj hladni Uskrs.
Kako ste? - Čula sam da ćete biti naš sveštenik.
Da, u junu dolazim u parohiju.
Zaista nam je žao zbog večere. - G. Emerson nema meru.
Nije mislio ništa loše.
Gospodin i sin ponudili su nam svoje sobe s pogledom.
Baš je bilo prosto. - Nekad proste stvari
mogu da budu predivne. - Da!
Ja sam pratilja moje mlade rođake Lusi.
Ne bih smela da je zadužim kod ljudi o kojima ne znam ništa.
Ne bi bilo toliko strašno. - Eto vidiš.
Trebalo je da prihvatim? Mislite da sam uskogruda?
Nisam to mislio. Ako želite, mogu da vam budem posrednik.
Sigurno to neće da iskoristi niti će očekivati zahvalnost.
Ima sobe koje mu ne znače, a misli da će vama značiti.
Šarlot, molim te. - Moje želje ovde nisu važne kao tvoje.
Ovde sam samo zbog tvoje ljubaznosti.
Ako želiš da isteram gospodu iz njihovih soba, to ću uraditi.
Budite ljubazni, g. Bib, i recite gospodinu...
Emersonu. - Emersonu, da prihvatamo njegovu ponudu?
Želim da se lično zahvalim vašem ocu za ljubaznost.
Ne možete. Kupa se.
Dala bih ti veću sobu, ali sam saznala da je bila mladićeva.
I ja sam svetska žena. Znam kuda stvari mogu da odvedu.
Šta bi to moglo da znači?
Lusi, obuci se, ili ćemo izgubiti veći deo dana.
Rekli ste da volite različke. - Doneli smo vam ih!
Baš ste dragi. - To je vaše cveće. Ima vaš karakter.
Želim da ga vidim u vašoj kosi.
Nijedan dragulj ne bi bolje pristajao takvoj dami.
Smem da kažem nešto odvažno?
Zvučite kao gđica Laviš.
I vi pišete roman? - Da pišem, vi biste bili glavna junakinja.
Pisao bih, "Da gđica Haničerč živi kao što svira,
bilo bi veoma uzbudljivo i nama i njoj."
Mama ne voli da sviram Betovena. Kaže da sam posle svadljiva.
Naravno, mora da vas uznemiri.
Nećete više da svirate? - Ne, izaći ću da prošetam.
Sami? Da li je to mudro?
Mogla sam da ostanem kod kuče i budem mudra.
Neću daleko. Obećavam.
Izvinite.
Šta je sa gđicom Lusi? - Možda previše Betovena.
Predivno svira. - Gđice Ketrin, cveće u kosi?
Dobar dan, Ferdinando!
Pozdravljamo te. Bronza je od turskih topova
koje su zarobili vitezovi reda Sv. Stefan. Dođite.
Sačekajte. Neka onaj čovek prođe ili ću pričati sa njim.
Britanci u inostranstvu!
Svi turisti bi morali da polože ispit da bi otputovali negde.
U SANTA KROČE BEZ VODlČA
Gospođice, ta izložba ne dobra. Pogledajte Đotove freske.
Kapela Peruci, kapela Bardiveri... - Ne, hvala.
Đoto je učio kod Čimabua. Čuvao ovce na planini.
Slikao ovce. - Ne, hvala. - Ja dobro... govorim engleski.
Molim vas, idite. - Kapela Peruci, Đotove freske.
Predivne freske Đota, prikazuju život Sv. Franje.
Sa leve strane je on, odriče se zemaljskih blaga.
Sa desne strane je četvrti papa.
Ovde propoveda biskupima.
Ovde prolazi vatreno krštenje pred sultanom.
A ovde...
Gospodine Iger, dobro jutro. I ja vodim svoju grupu.
Ovde je na samrti, okružen... - Ovde je engleski sveštenik.
...uništena restauracijom.
Nije opterećen anatomijom i perspektivom.
Pogledaj onog debelog! Težak kao ja, a leti kao balon.
Ova crkva je izgrađena verom na vrhuncu Srednjeg veka.
Verom! To samo znači da nisu dovoljno platili radnike!
Izvinite. Kapela je premala za obe grupe. Nećemo vam smetati.
Gospodine Iger, ima dovoljno mesta za sve. Ne morate...
O, zaboga.
Skupite se. Ovde, u kapeli Peruci, možete da vidite...
Moj jadan sin ima mozga, ali je pomalo rasejan.
Zašto? - Kad već pitate...
Odgojen je bez praznoverja koje tera ljude da mrze u božje ime.
Moram da idem... - Ne tražim da se zaljubite u njega,
ali pokušajte da mu pomognete.
Kad biste barem mogli da ga odvučete od sanjarenja...
O čemu? O kosmosu.
Ne verujem u tugu ovog sveta. A vi? - Ni ja ne verujem.
Nimalo, g. Emersone. - Eto vidite.
Naterajte ga da shvati da pored večnog "zašto", stoji "da".
I još jedno "da"!
Zar vaš sin nema neki hobi? Ja zaboravim na brige uz klavir,
a mom bratu je pomoglo skupljanje markica.
Izvinite, ali moja rođaka će se naljutiti ako se ne vratim.
Jadna devojko. - Jadna?
Smatram sebe srećnicom. Srećna sam i lepo se provodim.
Hvala vam puno i zbogom.
Pogledajte prodavača vina. Gleda nas, draga prosta duša!
Obožavam ove tamne uličice.
Svi su oni seljaci, znate. Pođimo.
Objavljujem da smo se izgubile.
Ne, gđice Bartlet, nećete da gledate u vaš turistički vodič.
Dve žene u nepoznatom gradu, za mene je to pustolovina.
Samo ćemo da šetamo.
Moramo uvek da budemo otvoreni, kao gđica Lusi. - Otvoreni čemu?
Fizičkim osećajima. Odaću vam jednu tajnu.
Zanima me vaša rođaka. - Za lik u vašem romanu?
Mlada Engleskinja koju Italija menja. Zašto da ne?
To se i Gotima desilo.
Gospođice?
Miris! Pravi miris Firence! Udahnite duboko, draga.
Dublje.
Svaki grad ima svoj miris.
Hvala.
Kako se sada osećate?
Savršeno dobro. Odlično.
Hajdemo onda kući. Nema razloga da se zadržavamo.
Vrlo ste ljubazni, ali mogu sama. Hvala vam.
Moje fotografije! - Koje fotografije?
Sigurno su mi ispale na trgu. Da li biste bili ljubazni...
Gospođice Haničerč!
Niste u stanju sami da se vratite. - Jesam. - Niste!
Ali... - Onda ništa od slika. Ionako su sa druge strane zida.
Sedite i ne pomerajte se dok se ne vratim.
Zar to nije neobično?
Italijani su tako dragi, ljupki, a opet i tako nasilni.
Gospodine Emersone?
Zaista me je bilo sramota. Ne znam šta me je spopalo.
To je savršeno normalno. Zamalo i ja da se srušim.
Dugujem vam hiljadu izvinjenja.
Zamolila bih vas nešto.
Znate kakvi su ljudi.
Ogovaraju.
Posebno dame.
Znate na šta mislim? - Ne?
Možete li ovo da zadržite za sebe? Ovu moju ludost?
Šta je to bilo? Bacili ste moje fotografije?
Nisam znao šta da radim s njima. Bile su krvave.
Eto, rekao sam vam.
Dogodilo se nešto izvanredno.
Hvala vam... Još jednom.
Kako se brzo dogode nesreće, a onda se vratite starom životu.
Ja ne. Mislim... Nešto mi se dogodilo.
I vama.
Sveštenik Bib, g. Emerson, Džordž Emerson, gđica Laviš,
gđica Bartlet i gđica Lusi Haničerč idu na vidikovac.
Italijani ih voze u kočiji.
Ne! - Ona mi je sestra.
Ne smeju ovo. - Ne čine zlo. - Bunite se uz ovakav predeo.
Sve dok mu je sestra.
Gđice Haničerč, putujete. Kao student slikarstva?
Nažalost, ne. - Možda istražuje ljudsku prirodu kao ja.
Došla sam kao turista. - Zaista?
Mi, stalni, ponekad sažaljevamo vas jadne turiste, i to ne malo.
Putujete kao kutije od Venecije preko Firence do Rima,
ne vidite ništa i jedva čekate da završite i krenete dalje.
Gnušam se turističkih vodiča. Sve bih ih bacila u Arno.
Gradovi, reke, palate, sve kao jedno nerazmrsivo klupko.
Tamo je, gđice Haničerč, vila moje lejdi Laverstok.
Trenutno je zauzeta proučavanjem Fra Anđelika.
Sa leve strane, ne, tamo...
Živi g. Henri Baridž.
Amerikanac najbolje vrste. Tako retke.
Znate njegove monografije "Srednjovekovne stranputice".
Vaš otac, g. Emersone, je novinar? - Bio je.
Povukao se? A vi? - Radim u železnici.
Znate kad Amerikanka pita oca: "Šta smo videli u Rimu?",
a on kaže: "Valjda smo u Rimu videli onog žutog psa!".
Žutog psa! To vam je putovanje.
Molim? Smesta stanite!
Neću ovo da trpim.
Nešto se pokvarilo?
Feton dira svoju Persefonu?
Prepustite to meni. - Pustite ih.
Zar pronalazimo sreću tako često da treba da je odbijemo?
Lepota!
To je vaš sin? Onaj tihi, ozbiljni Džordž?
Uzvikuje svoj moto.
Poverenje! - Dodajte mi još jednu kocku, g. Bibe.
Uživanje! - Hvala.
Lepota!
Objavljuje večno "da".
I kašiku, ako je ima.
Ljubav! - Šta je to bilo?
Gospoda se sigurno nešto igraju. Zašto im se ne pridružiš, draga?
Želim da budem s tobom. - Vrlo sam predostrožna.
Nikud ne idem bez moje prostirke
ako treba da sednem na vlažnu zemlju ili hladni mermer.
Lusi, ti sedni na drugu. Hajde, insistiram.
Meni je i zemlja dobra. Već godinama me ne muči reuma.
Ako osetim nešto, ustaću.
I nije otišla nazad u Vejbridž? - Prijateljica se sama vratila.
Ona je ostala u Monterijanu. - I zaista je...
Ne, ne brini se. To je samo kašalj. Muči me već tri dana.
Nema veze sa sedenjem na zemlji. - U redu. Potražiću g. Biba.
Uradi to, dušo. Biće mu drago.
Zaista se udala za Italijana? - U crkvi u Monterijanu.
Mladić. Deset godina mlađi od nje.
Elenor!
Izvinite me.
Gde je g. Bib?
Nešto u italijanskom krajoliku i najkruće podstiče na romansu.
Malo me podseća na predeo oko Šropšajra.
Jednom sam bila tamo kod prijateljice, gđice Ejpsburi.
Nagađam, Šarlot, da ste tamo doživeli avanturu.
Ne poričite.
Lusi!
G. Igeru, pridružite nam se. Gđici Haničerč nije dobro.
Idemo.
Džordže!
Ne ideš sa nama? - Ići ću pešice.
Siguran si?
Imajte hrabrosti i vere, gđice Haničerč.
Mislite da električne sile žele da uništile vas ili mene?
Naučno gledano, šanse da nas pogodi munja su ogromne.
Noževi koji bi mogli da je privuku, u drugoj su kočiji.
Šta ćemo sada? Kako da ga ućutkamo?
Vozača? - Ne, draga, već g. Džordža Emersona.
Ne želim da mu grubo sudim, ali znam da će pričati. - Neće.
Nikad ne priča. Srećan si ako iz njega izvučeš bar neku reč.
Nažalost, već sam sretala takve.
Retko zadrže svoje uspehe za sebe. - Uspehe?
U redu. Razgovaraću s njim.
Ne, draga Lusi. To je moj zadatak.
Trebalo je da se vrati pre sat vremena, čak i pešice.
Nemoj da stojiš tamo, draga. Neko može da te vidi spolja.
Čim dođe, razgovaraću s njim.
Ne, draga, nećeš to učiniti.
Jadna devojko, tako si mlada. Stalno okružena divnim ljudima.
Ne znaš kakvi mogu da budu muškarci
Da se nisam pojavila danas, šta bi se desilo?
Ne znam. - Odgovori mi, Lučija.
Šta bi se dogodilo da se nisam pojavila?
Pojavila si se! - Davim te svakom sitnicom.
Istina je. Prestara sam za tebe i previše dosadna.
Teško ćemo da uhvatimo jutarnji voz, ali moramo da pokušamo.
Izneverila sam tvoju majku. Nikad mi neće oprostiti.
Skloni se od prozora! Sigurno će okriviti mene kad joj kažeš.
Sigurno.
I zaslužila sam. - Zašto bi majka morala da čuje za ovo?
Sve joj govoriš, zar ne? - Valjda, uglavnom.
Vaš odnos je pun divnog poverenja.
Ne bih želela da to ugrozim. Ipak sam ja kriva.
Ne želim da majka to misli. - Hoće, ako joj kažeš.
Neću nikome da pričam. Ni majci, ni nekom drugom.
Ponećemo tajnu u grob.
Hajde u krevet. Ustajemo rano.
Ali, ne ostajemo nedelju dana. - Rezervisala sam celu nedelju,
kao što ste tražile. - Nismo bile ni pola nedelje.
Po mojoj računici dugujemo vam pola iznosa. - Ja sam na gubitku.
Mogla sam da ih iznajmim pet puta. Odbijala sam ljude.
Dobro veče. Hvala.
Lusi! Moramo odmah da se spakujemo!
Želim da pričam sa vama, g. Emersone, u sobi za odmor.
KOD KUĆE
Ne bi smela da viriš. - Sesil je tražio moju dozvolu.
Ne može bez mene. - Ni mene. - Tebe?
I od mene je tražio. - Šta li si mu rekao?
Rekao sam "ne". - Molim? - Kad je tako sročio:
Zar ne bi bilo sjajno za Lusi da postane njegova žena
i zar nisam poludeo od sreće? Rekao sam da nisam.
Nemoguće dete. Misliš da si istnoljubiv, a samo si uobražen.
"I promesi sposi".
Pristala je. - Drago mi je.
Dragi Sesile, kakva radost!
Dobro došao u našu porodicu. - Hvala vam.
Majko? - Lusi.
Gospodin Bib. - Hvala, Meri. - G. Vajse, došao sam na čaj.
Mislite da ću ga dobiti? - Ovde se uvek može naći hrana.
Neverovatna stvar. - Jedna od Fredijevih kostiju.
Užasan je. Ne obećava baš. Za razliku od sestre.
Mislite da ona obećava? - Imam teoriju o gđici Haničerč.
Zar nije čudno što Betovena svira tako strasno, a živi tiho?
Jednog dana će...
Spojiti muziku i život.
Biće predivna i u jednom i u drugom. - To se bliži.
Pristala je da se uda za mene.
Žao mi je ako sam vas šokirao. - Nisam znao da ste bliski.
Trebalo je da me prekinete. Da se pridružimo ostalima?
Čestitam. Imate blagoslov sveštenika.
Želim vam svu sreću. Budite dobri kao muž i žena,
kao majka i otac. A sada želim moj čaj.
U pravi tren. Opustite se.
ZVANlČNO VERENI
Može da privuče pogrešne ljude. Vozovi su napredovali. - Kobno.
Šta je osam kilometra biciklom?
Ser Hari, mogu usidelice za stanarke? - Svakako.
Ako su dame. - Naravno. Trenutno nemaju gde.
Gospođice Tereza i Ketrin Alan. Upoznao sam ih u Italiji.
Ser Hari, čuvajte se dama. Puštajte samo muškarce.
Naravno, ako su čisti. - Vama bi se svidele.
Ne bi mi se svideo niko iz tog pansiona. Ona književnica
ili slobodoumni otac i sin. - Čime se vi bavite, g. Vajse?
Ničim. Moje stav je, prilično neodbranljiv,
ako ne smetam nikome, mogu da radim šta želim.
Primer moje dekadencije. - Imate sreće.
Slobodno vreme je sjajna mogućnost.
Razvedri s, Lusi. Idi i pričaj sa gđom Pul. Pitaj je za nogu.
Da li smemo Sesil i ja da odemo u šetnju? - Mislim da smete.
Pazi da ne isprljaš haljinu.
Odvratno je kada veridbu smatraju javnim dobrom.
Sve starice se zlobno smeškaju. - I to se mora prebroditi.
Sledeći put nas neće ni pogledati. - Ali, stav im je loš.
Veridba, ružne li reči,
privatna su stvar i tako ih treba shvatati.
Eno tvog sveštenika filozofa. - Ne voliš g. Biba?
To nisam rekao. Smatram ga natprosečnim.
Gospodine Bib, imam ideju. Pisaću gospođicama Alan.
Mogu da iznajme vilu ser Harija. - Da mene neko pita,
ser Hari zaslužuje stanare vulgarne kao i on. - G. Vajse,
nije on tako loš. - Usedelice, bljak.
Glumi malog Boga i mentora a nema nikakv osećaj za lepo.
I svi ga obožavaju. - Pisaću im. Napištite i vi koji redak.
Svakako. Biće odličan dodatak našoj maloj zajednici.
Bože, koliko si besan.
To je zbog one očajne čajanke i tih užasnih ljudi.
I zašto što ne možemo da budemo nasamo.
Italija i London su mesta kojima istinski pripadam.
Ja sam kao engleski Italijan.
Otelotvorenje đavola. Čula si taj izraz?
Imam osećaj da se sa mnom osećaš ugodnije u sobi.
Ne u ovakvoj prirodi.
U pravu si. Uvek te zamišljam u sobi.
Ovo je Sveto jezero. - Živopisno, ali teško da je jezero.
Pre je bara.
Fredi voli da se kupa ovde. Obožava ovo jezero. - A ti?
I ja se kupala ovde, dok me nisu otkrili.
Lusi. - Istina, trebalo bi da pođemo.
Želim da te pitam nešto što nikad ranije nisam.
Šta, Sesile?
Da?
Nikad te nisam poljubio.
Ne, nisi.
Da li smem sada? - Naravno da smeš.
Mogao si i ranije. Ne mogu ja tebe da poljubim prva.
Izvini.
Majka je u pravu. Ljudi koje smo upoznale u pansionu,
svi su bili prilično neobični.
Naš sused i prijatelj, ser Hari Otvej, ima vilu u ulici Samer.
I potrebni su mu podstanari. Odmah sam se setila vas.
"Kuća ima dodatnu atrakciju. Tačno je preko puta
crkve sveštenika Biba. Rekla sam mu da želim da vas namamim ovde,
i odmah se složio i rekao da će vam pisati da dođete
u naš mali kutak u Sariju. Iskreno vaša, Lusi Haničerč."
LONDON U PREDIVNOJ KUĆI G. VAJSA
Laku noć.
Zaboga.
Laku noć.
Laku noć. Vidimo se u petak.
To bi bilo sve, Rouz. Hvala ti. - Hvala, gospođo.
Laku noć, Rouz.
Učini Lusi jednom od nas. Postaje predivna.
Uvek je svirala odlično. - Čisti se od Haničerčevih.
Znaš na šta mislim. Ne citira poslugu i ne pita kako se kuva.
Venčajte se u januaru. - Njena muzika. Taj stil...
Držala se Šuberta, a ja sam, kao idiot, tražio Betovena.
Šubert je bio pravi izbor.
Majko, odgajaću našu decu kao što je Lusi učena.
Odrastaće među poštenim seljacima radi svežine,
otići će u Italiju zbog... Suptilnosti.
Tek tada ćemo ih dovesti u London.
Najkasnije u januaru.
Sesile... dušo.
Ipak me voliš, mala moja.
Lusi!
Hoću da joj pokažem pismo od gđica Alan. - Zamorne gđice Alan.
Mrzim njihovu neodlučnost. - Sada su odlučile i dolaze.
Gospođica Teresa me je pitala koliko često dolazi mesar.
Moj odgovor ju je oduševio.
Fredi, pazi! - Pravi ste divljaci.
Ne mogu da vas nadglasam. Ne zanima te pismo gđica Alan?
Koga? - Novih stanara vile ser Harija. - Ne zovu se tako.
Ko? - Njegovi podstanari. Sreo sam ga jutros. Rekao je:
"Napokon sam pronašao prave dobre stanare."
Rekao sam: "Ura", i pljesnuo ga po leđima.
Tačno. Gđice Alan. - Nešto kao Anderson.
Znala sam da će biti zbrke.
To Fredi brlja. Ni imena im ne zna.
Setio sam se. Emerson.
Ser Hari uvek radi po svome. - Nadam se da su pravi ljudi.
Da, Fredi, postoje pravi i pogrešni ljudi.
Ovi mora da su pravi jer su Sesilovi prijatelji. - Molim?
Tako da svi možete da odahnete. - Sesilovi?
Upoznali smo neke Emersone u Firenci. Neobični ljudi,
ali svideli su nam se. - Prezime Emerson je često.
"Tako očaravajuče. Poslao sam telegraf". - Uvek preteruješ.
Vrlo zanimljivi otac i sin. Otac je pomalo radikalan, ali dobar.
Sin je pun potencijala. - Ni makac. Ostani gde si.
"Ginevra de Vinči". Bila si Leonardo koji se osmehuje
stvarima van našeg poimanja. - Otkud podstanari ser Harija?
Pronašao sam stanare za njegovu vilu straćaru.
Pobeda nad komičnom muzom. - Posle truda oko gđica Alan?
Naravno, draži su mi tvoji prijatelji. - Moji? Sledi šala.
Stranci su, sreo sam ih u galeriji. Bili su u Italiji.
Otac i sin. Neobičan par. U razgovoru su spomenuli
da žele kolibu na selu.
Prostu straćaru gde će moći da omirišu zemlju.
London ima draži, ali žudimo za zelenilom, zar ne, Džordže?
Lepota engleske prirode.
Vlažne živice pune ptica.
Znam da treba da stvorimo naš raj tamo gde smo.
Ali malo sam posustao i treba mi pomoć sa strane.
Ukratko, tražim kolibu gde bi Džordž dolazio vikendom.
Znam pravo mesto. Nije baš koliba, više je... vila.
Dragi gospodine, preklinjem vas...
Ako mi date posetnicu... - Nemamo posetnicu.
Džordž će da zapiše adresu.
Ser Hari Otvej. U Sariju, adresa je ulica Summer.
Ulica Summer! Sanjao sam o toj ulici!
Videće taj snob ser Hari.
Klase moraju da se mešaju. Verujem u demokratiju.
Ne veruješ! Ne znaš ni šta to znači!
Nije pošteno. Poznajem ih. - Prava kazna za snoba.
Ti si kriv! Nisi smeo da odbaciš moj dogovor sa gđicama Alan.
Ispala sam smešna. Kažnjavaš ser Harija, ali na moj račun.
To je bilo nelojalno od tebe.
Smiri se, Lusi, molim te.
Dobar dan. - Dobar dan.
Doveo sam vam nekoga! - Silazim za trenutak!
Bajron. Tako je.
"Momak iz Šropšajra".
Nikad čuo.
"Staze putenosti".
Nikad čuo.
Džordž zna nemački.
NE VERUJ POSLU KOJI ZAHTEVA NOVU ODEĆU. - Stariji Emerson.
Šta to rade gore?
Trenutak, g. Bibe.
Ovo je g. Haničerč. - Drago mi je. - I meni. Uđite.
Hajdemo na kupanje! - Vrlo rado.
Kakav početak razgovora! "Hajdemo na kupanje".
Emersone, ovo je Haničerč. Upoznali ste sestru u Firenci.
O, da. Drago mi je.
Drago mi je što se vaša sestra udaje. Sigurno će biti srećna.
Upoznali smo g. Vajsa. Bio je veoma... ljubazan.
Idi na kupanje. Prijaće ti. Dođite kasnije na čaj.
Zaista želite na kupanje? - Da, rekao sam vam.
Doviđenja, g. Emersone.
Donesi mleka, meda i... kolača. Kolače!
Predivna vam je zemlja, Haničerče!
Slučajnost se događa ređe nego što mislimo.
Na primer, nije slučajnost što ste ovde sada.
Kada razmislite... - Razmislio sam. To je sudbina.
Niste razmislili. Propitaću vas.
Gde ste upoznali g. Vajsa?
U Nacionalnoj galeriji. - Gledajući italijansku umetnost.
Vidite? Govorite o slučajnosti, a privlači vas sve italijansko
kao nas i naše prijatelje. To nemerljivo sužava broj ljudi.
To je sudbina, ali zovite je Italijom, ako vam je draže.
Kupaćete se, g. Bibe?
Nemojte se stideti! - Zašto ne?
Predivno je! Odlično!
Požuri, Emersone!
Hajde, g. Bibe! - Mogao bih da se okupam.
Evo me.
Sad ste preterali! Ja...
Imam čizmu!
I pantalone...
Milosti Božja!
Odmah pođite ovamo! - Ko su ti nesretnici?
Ovuda, gđice Haničerč.
O, dušice. Ne gledaj!
Čak i jadni g. Bib!
Hodaš po meni! - Ipak si ti!
Zašto se ne okupaš kod kuče? Imaš i toplu vodu. - Majko!
Ovo nije trenutak za svađu. Hajdemo, Lusi.
Pogledaj! Ne, nemoj! Jadni g. Bib.
KAKO SE BOJLER GĐICE BARTLET UMORIO.
Jadna, Šarlot! - Stalna reakcija na sva pisma rođake Šarlot.
Jadna, jadna Šarlot!
Ovo je ozbiljno. Mora da menja bojler, čisti cevi,
i još puno toga. Mogli bismo da je pozovemo da dođe.
Neka se odmori dok majstori ne obave posao. - Ne!
Pretrpani smo zbog Fredijevih prijatelja i Mini Bib.
Fredi, prestani. - Samo ne voliš Šarlot.
Pa, ide mi na živce.
Kad je upoznala Sesila, izludela ga je.
Pusti nas ovo zadnje leto.
Razmazi nas i ne zovi je.
Slažem se. Glasamo protiv gđice Bartlet.
To nije lepo od vas. Imate jedno drugo, a jadna Šarlot...
Opet! Jadna Šarlot. ...nema vode i ima majstore.
Zasviraj tužnu harmoniku
Harfu vedru veselu
Neka klavir i njegova čast
Podstaknu istorijsku strast.
Sledeća sonata bila je
"Medula oblongata", zna se...
lako smo u pogrešnom tonalitetu.
Zar nije bilo dobro? - Bilo je odlično, dušo.
Zatim su zapevali Divnu pesmu odsvirali
"Šerzando ma non tropo", pi-pi-pi
Nešto nije u redu sa Sesilom?
Ako nije, onda nemam objašnjenje za njega.
Kad god pričam, prevrće očima. Vidim ga, ne protivreči mi.
Nisam umetnička duša, književna ni intelektualna.
Tvoj otac je kupio nameštaj i mi tu ništa ne možemo.
Sesil ne želi da bude nepristojan. Objasnio je.
Ružne stvari ga uznemiravaju. Nije nepristojan prema ljudima.
Šta ga muči kad Fredi peva? Stvar ili osoba?
Ne možeš očekivati da muzikofil ceni vesele pesmice kao mi.
Ali, da li mora svima nama da pokvari užitak?
Presvuci se. - Dobro, majko.
Želim da pozovem Džordža Emersona na tenis u nedelju.
Ne, Fredi... - On je fantastičan, sjajan.
Džordž Emerson je predivan!
Kakva je to buka? Fredi, pusti Lusi.
Zaveži me.
Moramo da primimo Šarlot? - Ne moramo.
Sada Fredi želi da pozove Emersone. - Ne mora.
A ti nisi zadovoljna Sesilom.
Poljubi me.
Slobodno pozovi Šarlot. Ipak ima problema s bojlerom.
Bila je dobra prema meni. - Poljubi me još jednom.
Da ga zatvorim? - Hvala.
Baš vam hvala. - Nema na čemu.
Nosaču! Možete li...
Na karti piše Dorking. Ovo je poslednja stanica.
Do đavola! Moram da nađem prevoz.
G. Emersone, otkud vi? - Otac živi ovde. Dolazim vikendom.
Je I' ste dobro? - Jesam.
Lusi, srela sam ga na stanici. Nisam znala. Jadna moja Lučija.
Draga Marijan, kakva glupost. Nikad mi nećeš oprostiti.
Fredi, plati kočiju. - Ja ću. Insistiram.
Dobar dan, g. Vajse. - G. Flojd, Fredijev prijatelj.
Insistiram da platim kočiju. - Ovo je gđica Mini,
nećaka g. Biba. - Dozvolite. - Izvolite. - Hvala, gospodine.
Insistiram. - U redu. Pet šilinga i napojnica za vozača.
Svako ima svoje mušice, a ja volim čiste račune.
Da li neko ima sitno?
Koliko je... Kome dugujem funtu?
Bacićemo novčić. - Dobro.
Ne volim da kvarim igru, ali onaj ko izgubi, biće opljačkan.
Fredi mi duguje 15 šilinga, pa funtu možete da date meni.
15 šilinga? Kako? - 15 šilinga i pet šilinga čine funtu.
Zašto g. Vajsu funta? Ne bih više, hvala.
Popij malo čaja. - A novac g. Floyda, a napojnica?
Šiling za vozača. Dobro da si me podsetila.
Može neko da mi usitni pola krune? - Sesile, daj mi tu funtu?
Meri će da je usitni i krenučemo ispočetka.
Izvinite. Nesnosna sam.
Jadna Šarlot!
Meri, možeš da mi usitniš ovo?
Jedna funta.
Jesi li mu rekla za njega? - Ni njemu, niti bilo kom drugom.
Obećala sam ti da neću. Tvoj novac. Sve je sitno.
Sada možeš da podmiriš dug.
Strašno. Biće još gore ako g. Vajs čuje od nekog drugog.
Nema od koga.
Džordž će reći g. Emersonu. - Neće reći nikome.
Odakle to znaš? - Znam. Hoćemo sada da izađemo?
Trenutak, možda ne bude druge prilike. Razgovarala si s njim?
Videla sam ga.
Nemoj misliti da me voli ili takve gluposti. Nije istina.
Nimalo. Fredi, prestani!
Ko ostavlja knjige napolju? - To je Sesilova iz biblioteke.
Podigni je.
Posebna kolekcija, ne znam čega, ali preklinjem vas,
nemojte biti škrte. Neka Mini ponese 6 penija.
Gde je to dete? - Oprosti, ali nemam ništa sitno.
Nema problema. - Bože, izgledaš veoma elegantno. Divna haljina.
Idemo. - Zbogom. Budite dobre!
POD BALKONOM Romansa u Italiji
"'Nema lepšeg mesta na zemlji gde ljubav otvoreno spominju.
Uzvikne: "Prokletstvo"! Srebrni sumrak, zlokobne laste,
miris prohladne zemlje pune moje srce nepojmljivom draži.
U ovoj borbi na smrt oživele su večnu...
Oživele su bitku u kojoj se muškarci, licem u lice,
počinju spremati, hrabro boriti i odvažno izazivati..."
Jesi li čula, Lusi? Tri infinitiva.
"Zatim se začu povik, U napad, prijatelji moji."
Pobeda, g. Flojde!
"Radnja se dešava u Firenci. Zalazak sunca u Italiji."
Ne voliš da gubiš? - Naravno!
Nisi tako dobar igrač. Sunce mi je išlo u oči.
Nisam ni rekao da jesam.
"Ispod "Orkana lođija" ili pod balkonom Lanzi."
Koji je naslov? - "Pod balkonom", Elenor Laviš.
Elenor Laviš! Bože mili! Sećate je se, g. Emersone?
Naravno. - Nije ni čudo što je roman toliko loš.
Ipak bi trebalo da ga pročitamo.
Besmislen opis pogleda. - Pročitaj nam ga.
Šta mislite o pogledu? - Prema ocu, samo je jedan savršen.
Pogled na nebo iznad nas.
Čini se da je čitao Dantea.
Pročitaj nam. - Neću dok nas g. Emerson zabavlja.
Pročitaj. Ništa nije smešnije od gluposti pročitane naglas.
Ako se g. Emersonu ne sviđa, neka skuplja loptice. Idite.
Moram? - Naravno da ne.
U drugom je poglavlju. Pronađi mi ga.
Daj mi. - Ne, besmisleno je.
Hajde. Sesile! - Hvala.
"Daleko od kula Firence, lutala je kao u snu
kroz uznemireno more ječma sa ponekom mrljom maka.
Prišao joj je neprimetno." Zar nije neverovatno?
"Iz njegovih usta nisu izašle reči kakve ljubavnici rabe.
Rečitost mu nije bila potrebna. Snažno ju je uzeo u naručje..."
To nije taj deo. Ima jedan smešniji. - Da popijemo čaj?
Slažem se u potpunosti. Bolje čaj nego Elenor Laviš.
Izvinite me.
Šarlot, na trenutak.
Sesile, zamoli Meri da nam napravi sendviče. Brzo ću.
Znaš za roman gđice Laviš? Ima deo s vođenjem ljubavi.
Znaš nešto o tome?
Znaš o tome? Na brdašcu su, u pozadini je Firenca.
Polje maka i ječma.
To nije slučajnost. Kako si mogla da joj kažeš?
Draga moja, nije valjda to stavila u roman?
Nikada mi više Elenor Laviš neće biti prijateljica.
Znači, rekla si joj? Zašto? Nisi dozvolila da kažem majci!
Sesil mi je pročitao deo.
Taj muškarac me je ponovo iskoristio, Sesilu iza leđa.
Zašto si joj rekla? Šta te je nateralo?
Ako mi i oprostiš, sama sebi nikad neću oprostiti. Do smrti.
Pozovi ga. - G. Vajsa?
Ne, onog drugog. Ovog puta ću to sama da rešim.
LAGANJE DŽORDŽA
Propustili ste dobar meč, gđice Bartlet.
Šarlot, molim te, ostani.
G. Emersone, napustite kuću. Ne dolazite sve dok živim ovde.
Ne mogu. - Bez pogovora.
Odlazite, molim vas. Ne želim da zovem g. Vajsa.
Udaćete se za njega? - Sada ste smešni.
Ne bih ovo radio da je Sesil drugačiji.
Takvi ljudi ne mogu ni sa kim da budu bliski, kamoli sa ženom.
On ne zna šta je žena.
Želi vas kao vlasništvo. Kao sliku ili neki predmet.
Da vas poseduje i pokazuje drugima.
Ne želi da budete stvarni, da mislite i živite. Ne voli vas.
Ja vas volim. Želim da imate svoje misli i ideje,
čak i dok vas držim u naručju.
Gđice Bartlet, ne biste nas sprečavali da razumete.
Ovo nam je poslednja prilika.
Znate koliko su srećni ljudi koji pronađu pravu osobu?
To je pravi blagoslov.
A to što volim Sesila i biću njegova žena, to nije važno?
Velika stvar se dogodila među nama i to znači...
Znači da ništa ne sme da nas razdvoji.
To morate da shvatite!
Ne znam o čemu govorite. - Svi to moraju da shvate!
Morate da odete. Nisam smela da vas slušam.
Niste me slušali. Da jeste, shvatili biste.
Odlazite odmah. - Lusi...
Ne želim da slušam. - Polako. - Zar niste dovoljno učinili?
Ne mešajte se više.
Nema smisla. Pustite me. - Pusti g. Emersona, Šarlot.
Nikad sebi neću oprostiti. - Uvek to kažeš i uvek oprostiš.
Zašto Italija podstiče ženske romanopisce na takve apsurde?
Lusi, ima svetla za još jedan set.
G. Emerson je morao da ode. - Baš šteta.
Sesile, dođi da igraš. Samo danas. Flojd sutra odlazi.
Kao što si jutros rekao, neki ljudi su dobri samo za knjige.
Ja sam baš takav tip.
LAGANJE SESILA
Zato što nisam hteo da igram tenis?
Nikad ne igram tenis. Ne znam da ga igram. - Zaboravi tenis.
To je samo prelilo čašu. Jednom ćeš mi zahvaliti što te odbijam.
Previše se razlikujemo. - Ali...
Volim te.
Mislio sam da i ti mene voliš. - Ne volim te.
Na početku sam mislila tako.
Žao mi je.
Ni ti mene ne voliš iskreno.
Voliš me kao nešto drugo. Nešto što poseduješ.
Kao sliku, Leonarda. Želim da budem svoja.
Nećemo da nastavljamo. Samo bih zažalila za izrečene stvari.
Očigledno me ne voliš.
Imaš pravo na to, ali...
Pomoglo bi mi, malo bi manje bolelo, kad bih znao zašto.
Zato što...
Ne možeš ni sa kim da budeš blizak, posebno ne sa ženom.
Ne mislim baš tako, ali samo češ nastaviti da me zapitkuješ.
Umotao si se u umetnost i to želiš i za mene. Zato raskidam.
Istina je. - U suštini.
Večeras si drugačija. Druga osoba s novim glasom.
Kako to misliš? Ako misliš da volim nekog drugog, grešiš.
Naravno da ne. Hteo sam da kažem da sam osetio...
Neku silu u tebi koju do sada nisam primetio.
Ako devojka raskine zaruke, svi pomisle da ima drugog.
Da želi nekog drugog. Odvratno, okrutno!
Oprosti ako govorim gluposti. Razum mi se raspada.
Bolje da odemo na spavanje.
Dozvoli meni.
Moram da ti se zahvalim na ovome.
Pokazala si mi kakav sam.
Divim se tvojoj hrabrosti.
Možemo da se rukujemo? - Naravno, Sesile.
Laku noć. Zaista mi je žao.
Hvala ti što si to prihvatio tako dobro.
"Budući da su dani hladniji i nismo našli novu kuću,
moja sestra misli da bi nam prijala toplija klima.
Prepisan joj je poseban hleb, ali ne možemo da ga ponesemo.
Prvo ćemo ići parobrodom, a zatim vozom."
Dobar dan. Odlazite, g. Vajse? - Da.
Došao sam da pokažem gđici Haničerč pismo gđica Alan.
"'Kako je Firenca pomogla mojoj sestri, idemo u Atinu."
Atina je naravno sjajna. Zar nije to divno?
Partenon, Fidijini frizevi. Jeste li ih upoznali? - Nikad.
Onda ne možete da razumete romantiku takvog putovanja.
Nikad nisam bio tamo niti planiram da idem.
Malo je previše za naše uslove. Imate li šibice?
Hvala.
U pravu ste. Grčka nije za naše uslove.
Zbogom. - Zbogom.
G. Bibe! Šibice!
Sesil je slomljen. Lusi se neće udati za njega. - Kada? - Sinoć.
Žurim -Da li smem da ih posetim? - Smete. Zbogom.
Idemo, Pauele.
Ne, Šarlot. Nemoj mi davati makaze dok su mi ruke pune.
Dobar dan. - G. Bibe. Bože mili, sve je u neredu.
Svi su grozni danas, striče Arture. Idemo na čaj.
Dobra ideja. Uzmi šešir i kaput, pa idemo.
Povešću Minie u tavernu. Želite sa nama, gđice Bartlet?
Idi, Šarlot. Slobodno. - Nema ko da ti pomogne.
Bolje moja pomoć nego ničija.
Bože, Marijan. Izvini.
LAGANJE g. Biba, gđe Haničerč, Fredija, posluge
Predivno pismo od gđica Alan. Planiraju put u Grčku.
Pročitaću vam malo.
"Dragi g. Bibe, ne planiramo da idemo dalje od Atine,
ali ako znate dobar pansion u Instanbulu, zanimalo bi nas."
Zar to nije sjajno? Mislim da će na kraju da obiđu svet.
Sjajno.
Gđice Haničerč, vaš brat mi je rekao.
Jeste? - Neću reći nikome.
Majka, Šarlot, Sesil, Fredi, vi...
Ako smem da kažem, uradili ste pravu stvar.
Pričajte mi o gđicama Alan i njihovom divnom putovanju.
Želim da krenu iz Venecije parobrodom niz llirsku obalu.
Da li je Fredi rekao da se vraća odmah? - Nije.
Valjda neće da širi vest. Lepo od njih što odlaze.
Kad bi bar i mene povele. - Majka bi vas pustila?
Mora. Jednostavno moram da odem. Moram.
Zar ne vidite? Šarlot, gđice Alan idu u Istanbul.
U Atinu. - Uvek sam želela da vidim Istanbul, mislim Atinu.
Kad smo kod puta, hoćete li sa nama na čaj? - Ne, hvala.
Mini, onda ćemo ti i ja sami da jedemo. Doviđenja.
Doviđenja, g. Bibe.
Moramo da ubedimo majku. - U šta?
Zar ti nije jasno da moram negde da odem? Bilo gde.
Moram da odem što dalje, pre nego se pročuje. - Šta?
Raskidanje veridbe. Ne sme da umisli nešto. - G. Emerson?
Baš si spora. - Ne sme da bude tračeva, ali da odeš u Grčku?
Mislila sam da bi ti prva rekla majci da moram da otputujem.
Jesi li sigurna? Želim da ti pomognem, ali čak u Grčku?
Govorim ti šta mi sad treba. Nema rasprave. - U redu.
Hvala, Fredi.
Zašto tako izgleda? - Kako? - Kao Šarlot Bartlet.
Ona jeste Šarlot Bartlet.
Poslušaj šta ti kaže pesma
Miči prste sa zlata crvena
Melodija je lepa, ali reči su užas.
Marijan? - Šarlot! - Lusi ima plan!
Kakva tragedija. Jednu stvar povežem, a ostalo se raspadne.
Gđice Alan odlaze u Grčku. - Nek' im je sa srećom.
Lusi želi da im se pridruži do Atine. - Molim?
I do Delfa, ako su putevi bezbedni.
Slobodno srce, oko i ruka
Lako živi i umire bez muka
Slobodno srce, oko i ruka
Lako živi i umire bez muka
Ovo možeš da poneseš, ali ostavi mi Toroa. Treba mi.
Kuća je ionako ružna. Nije nam se sviđala.
Ne smem da propustim voz. Nosači će da odnesu ostalo.
Ne. Ne napreži leđa.
Neću doći za vikend. Nema smisla.
Doći ću po tebe sledeće nedelje.
Papirnati sapun je odličan za umivanje u vozu.
Ali ti to sve znaš i g. Vajs će ti pomoći.
Gospodin je velika pomoć. Lepo od njega što te pušta.
Možda vam se kasnije pridruži. - Ili ga posao vezuje za London?
Upoznaćemo ga na stanici. - Niko je neće pratiti.
Lusi to ne voli. - Zaista?
U ovom slučaju... - Već idete? - Moramo da stignemo na voz.
Bilo nam je veoma drago. - Pisaćemo vam često.
I slaćemo vam razglednice.
Hvala vam što je vodite.
Izvukle smo se. - Pročitale su nas, a to je vrlo neugodno.
Ne razumem čemu tajnovitost.
Odbila si Sesila, u redu.
Zašto to ne objaviš? - Kad odem iz Engleske. Za koji dan.
Stekla sam utisak da naša draga Lusi nije... Ne.
Volela bih da dovršiš rečenicu. Postaješ sve gora.
Ne izgleda mi kao nevesta.
A kako bi trebalo da izgleda, po tvom velikom iskustvu?
Ne znam tačno. Nešto je nedostajalo.
Ako želiš da znaš, Tereza, nedostajalo joj je zračenje.
Gđice Bartlet. - G. Bibe, šta se dešava s vašim susedima?
Sele se. G. Emersonu se vratio reumatizam i ne može da ostane.
G. Emerson se sklonio unutra.
Smem kod vas da pričekam gđu Haničerč? - Svakako.
Nažalost, moram da idem.
G. Emersone, gđice Bartlet, izvinite me. - Nemojte.
Žao mi je što vam je kuća vratila reumu.
Nije u pitanju reuma, već moj sin.
Džordžu je veoma žao.
Ne krivim ga, ali voleo bih da mi je ranije rekao.
Nije vam rekao šta se desilo u Italiji? - Ni reči.
Da, Lusi je rekla da neće. - Rekao mi je prošle nedelje.
Šta vam je rekao? - Da je voli.
Nećete da sednete? - Čujem kočiju.
Bilo bi nepristojno da me rođaka čeka. - Nema nikakve kočije.
Sedite.
Svi su lagali, osim Džordža,
a sada se gđica Haničerč udaje za g. Vajsa u januaru.
Raskinula je veridbu.
Sve je izvela sa taktom i tiho, razume se.
Za sada bismo želeli da to držimo u tajnosti.
Postoji vreme za tajne i vreme za otvorenost.
Još ne čujete kočiju. Samo sedite. Opustite se.
Uzmite ovo. Tako je mnogo bolje.
Dakle... Ne udaje se za g. Vajsa?
Zašto Grčka? Zašto bežiš na drugi kraj sveta?
Dosta ti je tvoje kuće. Dosta ti je "Vetrovitog kutka".
Fredija i mene.
Naravno da nije, ali kad već to spominjemo,
možda ću ubuduće više odlaziti u London.
Možda ću da delim stan s nekom devojkom.
Sledeće godine dobijam novac.
Igraćeš se sa pisaćom mašinom i nazvaćeš to poslom.
Možda preterujem. - Kako me podsećaš na Šarlot Bartlet!
Šarlot? - Ista si ona.
Šarlot i ja nikad nismo bile slične. - Niste bile.
Možemo li da spustimo krov?
Možemo da spustimo krov?
Kuća se ponovno iznajmljuje? - Ser Hari traži nove stanare.
Šteta zbog Emersonovih. Frediju će biti žao.
I meni. Pauele, stani kod prodavnice. - U redu.
Bili su dragi ljudi. Šteta.
Nema Šarlot. Lusi, pogledaj da li je kod g. Biba.
I požurite. Meri je napravila pitu sa ribom.
Jesi li me čula?
LAGANJE G. EMERSONA
Lusi!
Gospodin Emerson kaže da je on kriv.
Rekao sam mu da veruje u ljubav.
Rekao sam mu: "Džordže, voli i čini po volji". To je naučio.
Za sve sam ja kriv. - Gde ideš?
Tvoja majka se ponudila da me poveze.
Ne volim kad me neko čeka, posebno ne draga domaćica.
Gde je sada Lusi? Ulazi. Ako se Meri pokvari riba,
biće tužna nedelju dana. - Sešću ovde. - Glupost.
Biće ti skučeno. - Znaš da ne voliš da se voziš unazad.
Neću da pričam o vašem sinu i ne želim da čujem njegovo ime.
Bio je nepristojan.
Poneo se rđavo. - Ne bih rekao rđavo.
Samo je pokušao u pogrešnom trenutku.
Naravno. "Rđavo" je prejaka reč.
Nema smisla raspravljati. - Džordž me vodi u London.
Ne može da bude ovde, a ja moram da budem uz njega.
Kaže da sama pomisao na vas i kad čuje za vas...
G. Emersone, ne idite zbog mene. Odlazim u Grčku.
Ne napuštajte udobnu kuću. - Zašto odlazite u Grčku?
Izvinite, ali čini mi se da ste pometeni.
Čini se da je razlog odlaska i raskidanja veridbe...
Gđica Bartlet mi je rekla, da... volite Džordža.
Svetlost je napustila vaše lice, kao i Džordžvo.
Ne mogu to da podnesem. Sada sam vas i rasplakao. Oprostite.
Ali sada moram u Grčku. Već sam kupila kartu.
Nemoguće je. - Samo je jedno nemoguće.
Voleti... i otići.
Lusi!
Volite Džordža. Volite njegovu dušu i telo.
I on voli vas. - Naravno da ga volim.
A šta ste mislili? - Onda... - Majka me zove. Moram da idem.
Veruju mi. - Zašto bi?
Sve ste prevarili, uključujući i sebe.
Šarlot, dođi. Idemo.
Nedelju dana Italije, pa Grčke. - Možda otkažem Grčku. - Molim?
Stanite! Mislim da Lusi ima nešto da nam kaže. - Stanite!
Draga Šarlot, nakon što smo dvaput izgubiii stvari,
došli smo do Firence. Pansion Bertolini je isti kao i pre.
Gospođa još uvek teroriše osoblje.
Gosti su još jedan komplet gđica Alan, gđice Laviš,
g. Biba, Šarlot i Lusi. - Obećali su nam sobe s pogledom.
Budi tiha. Ujutru ćemo se obračunati s gospođom.
Nije pošteno!
Slažete se da neko ko je ovde prvi put mora da ima pogled?
Mi imamo pogled.
Poljubi me još jednom. Još. - Čitam.
Šta čitaš? - Fredijevo pismo. - Šta kaže?
Blesavi dečko misli da je povlašćen.