Olemassaolomme keskipisteenä on voimakas dynamo.
Aurinko.
Se antaa lämpöä ja valoa ja käyttää elämän suurta moottoria.
Me kaikki kuulumme ravintoketjuun.
Olitpa kuka tahansa, vaikka vannoutunut lihansyöjä,
ateriasi alkoi kasveista, jotka muuttivat auringonvaloa ruoaksi.
Joten me kaikki...
toimimme aurinkovoimalla.
Ehkä muinaiset egyptiläiset olivat oikeassa palvoessaan aurinkoa.
Neljä miljardia vuotta aurinko on antanut elämän kaikelle -
maalla ja meressä.
Rover 1, olemme seinämän reunalla ja alamme laskeutua.
Nimeni on Dijanna Figueroa. Olen jatko-opiskelija UC Santa Barbarassa.
- Tämä on siistiä. - Selvä. Aloitamme laskeutumisen.
Uskon, että minulla on eräs maailman parhaista työpaikoista.
Katsokaa noita korkkiruuvikoralleja.
Olen meribiologi.
Saan tutkia valtameren pohjalla eläviä uskomattoman hienoja eliöitä.
En haluaisi tehdä mitään muuta.
Tämä seinämä on tosi hieno.
Olemme nipin napin yhteyttämisalueella.
Ympäristön valo alkaa todella häipyä.
Siinä on täysin pienen kuplan teknologian armoilla,
kun sukeltaa salaperäiseen syvyyteen, jossa voi nähdä mitä tahansa.
- Katso noita krilliäyriäisiä. - Voi luoja.
Näyttää krilliäyriäisten taivaalta, Rover 1.
Aika uskomatonta.
Täällä ei näy juuri elämää. Entä siellä?
Ei juuri mitään. Olemme foottisen alueen ulkopuolella.
On kuin olisi kuussa.
Niin on.
Täällä on merililja.
Dijanna, täällä on merililja. Löysimme vihdoinkin yhden asukin.
Useimmat eläimet näyttävät käyttävän ravinnokseen vedessä keijuvia hiukkasia.
Täällä ei voi olla paljonkaan elämää, koska pinnalta ei tule valoa.
Mutta meressä on paikkoja, joihin auringonvalo ei yllä,
eikä ole koskaan yltänyt, ja silti siellä menestyy hienoja eliöitä.
Joten kun minut kutsuttiin mukaan tutkimaan näitä paikkoja,
minun oli pakko suostua.
Keldysh , kuuluuko?
Joo, laskemme sukellusaluksen kohta. MIR 1 on tulossa.
Näin, että meillä on keskeinen alue tutkittavana...
Olen Jim Cameron, ja asia on näin: pidän tällaisesta valtavasti.
Tutkimusmatkoista. Rehellisestä, kunnon valtameritutkimuksesta.
Tämä on paljon jännittävämpää kuin Hollywoodin erikoistehosteet.
Syvänmeren tutkimusretket tuntuvat aina avaruusmatkoilta.
Joten miksemme yhdistäisi ulkoavaruutta ja sisäavaruutta?
Mukana on tietysti meribiologeja, mutta myös astrobiologeja ja avaruustutkijoita.
Siksi täällä on avaruustiedemiehiä,
1 600 kilometrin päässä maalta, jossa, kaukana syvyyksissä,
on mielettömimpiä outoja eliöitä, joita on ikinä löydetty.
Kaksi laivaa, neljä miehitettyä sukellusalusta,
40 sukellusta ja 10 paikkaa sekä Atlantilla että Tyynellämerellä.
Pidän suurista operaatioista, mutta tämä oli hurja.
Mennään alas yhdessä ja yritetään pysyä lähellä toisiamme.
Viestintä voi mennä sekaisin, kun kaikki alukset ovat samalla taajuudella,
jotkut venäjäksi, toiset englanniksi. Haluan, että näemme toisemme...
Tarkoitus oli sukeltaa neljällä sukellusaluksella kahdelta laivalta,
jotta MIRit ja Roverit voisivat tavata pohjalla.
Näin tapahtuisi ensi kertaa maailmassa.
Tri Anatolij Sagalevitsh työskentelee Venäjän tiedeakatemiassa.
Olemme tehneet yhdessä töitä jo melkein 10 vuotta.
Olemme seikkailijoita.
Hänen syytään, koska teimme Titanicin kahdesti -95 ja -01, ja Bismarckin.
Bismarckin puolivälissä Anatolij sanoi:
"Haaksirikot ovat kiinnostavia, mutta pitää tehdä jotain aitoa."
"Meidän pitää tehdä tiedettä. Jotain aitoa."
Zhenja Tshernjajev on yksi venäläisten MIRien ohjaajista.
Hän on ohjannut sukellusaluksia jo yli 20 vuotta.
Tämän aluksen tärkein ominaisuus on esteetön 320 asteen näköala.
Se tekee Rovereista ainutlaatuisia,
mutta akryylikuvun takia ne eivät voi mennä yhtä syvälle kuin MIRit.
Siksi ne ovat mukana vain Atlantin kohteissa.
Meillä oli myös Jake, kaukosäätöinen robotti,
jota käytimme Titanicin ja Bismarckin hylkyjen tutkimiseen.
Jake on muunnettu käsittelemään erilaisia näytteenottolaitteita.
Veljeni Mike on Jaken keksijä ja ohjaajamme.
Hänen piti ohjata Jake turvallisesti tulivuorien purkausaukkojen ohi -
käräyttämättä pikku robottiamme.
Toivoimme sillä tavoin pääsevämme lähelle olioita.
Kannet on tarkastettu. Takilat näyttävät olevan kunnossa.
Toinenkin veljeni oli mukana.
JD oli Aresin turva- ja viestintävastaava.
Tai kuten hän työtään kutsui: "kökköhomma numero 27."
Vesillelasku menee suunnitelmien mukaan. Tuo ensin, sitten tuo.
Ylöstulon määrää Jim pohjalla, se voi tapahtua kummin päin vain.
Valitsimme Aresin sen perän suuren nosturitelineen takia.
Sen isot hydrauliset sylinterit nostavat sukellusaluksen helposti kannelta.
Se on turvallisimpia tapoja laskea kuormaa vesille laivalta,
ja testasimme toimintatapojamme, kunnes kaikki oli kunnossa -
tulevaa neljän sukellusaluksen sukellusta varten.
Kaikki asemat, ryhdytään toimiin.
Kaikkien täytyy pitää korvat auki ja olla tarkkoina.
Seuratkaa toisten sukellusalusten valoja.
Se on suuri haaste, mutta uskon, että me selviämme tästä.
Nyt mentiin. Taljat ylös.
Vihdoinkin homma oli käynnissä.
Ja keskellä Pohjois-Atlanttia, 1 600 km lähimmältä maalta...
pieni tutkimusretkemme oli tekevä historiaa.
Homma on käynnissä.
Hitaasti, sininen vinssi.
Nythän tämä luistaa.
Ainakin niin oli tarkoitus.
Kaikki seis.
Lima Charlie, meidän ainoa ongelmamme on nyt nosturiteline.
Ilmoitan heti, kun se on kunnossa.
Noin tunti 15 minuuttia sitten kaikki pysähtyi turvallisuussyistä.
Telinenosturi lakosi.
Sylinteri on täysin hajalla. Eli kaikki on pysähdyksissä.
Nämä pultit ovat aivan kuluneita.
Ja tämä ikivanha maali alkaa irrota sen takia.
Sama juttu tuolla puolella.
Olemme keskellä valtamerta risan telinenosturin kanssa.
Siltä se kuulostaa. Miten sen saa korjattua?
Soitetaan korjaamolle ja kutsutaan pikku huoltolaiva paikalle?
Eihän sitä tarvitse tehdä heti, mutta sitä pitää alkaa suunnitella.
Jos sitä ei voida korjata eikä ole muuta tapaa laskea sukellusalusta veteen,
koko tutkimusretki on ohi.
Jos aikoo tehdä tutkimusretken, pitää hyväksyä riskit.
Pitää valvoa yökaudet ja varmistaa, että kaikki on otettu huomioon.
Siten eliminoidaan yhdeksän kymmenes- osaa kaikesta, joka voi mennä pieleen.
Ja jos se viimeinen kymmenesosa sitten menee pieleen, kaiken muun voi unohtaa.
Sinun ideasi leikata parraslaita auki on tähän asti paras keksintö.
- Leikataan vain reuna auki. - Mennään heti kysymään kapteenilta.
Suunnitelma B.
Ei yritetä täysharjoituksia tänä iltana. Väki on ollut pystyssä 4:30:stä asti.
Kävi selväksi, että ainoa tapa saada sukellusalukset Aresilta -
oli käyttää päänosturia ja liu'uttaa ne aluksen laidalta alas.
Kun nosturi on 10 - 15 metriä sukellusaluksen nostokohdan yläpuolella -
ja esine alkaa heilua ilmassa, sitä on mahdoton pysäyttää.
Kuten purkukuulan kanssa. Kun se heilahtaa pois, sitä ei saa takaisin.
Tässä on noin kahden metrin matka...
Lopulta Jim kirjoitti 40-sivuisen manuaalin parhaasta vesillelaskutavasta.
Tämä silmukka syöttää...
Meiltä meni kauan, kun suunnittelimme neljä eri nostopaikkaa -
ja kahdeksan eri kiinnityskohtaa sukellusaluksiin, etteivät ne heiluisi.
Harjoittelimme koko yön.
Aamun koittaessa olimme valmiina yrittämään sitä.
Vesillelasku- ja nostojärjestelmien uusiminen vei 24 tuntia.
Tämä laita piti leikata irti ja uusia kaikki vintturit ja taljat.
Meillä on noin 20 kiinnityskohtaa. Minun pitää tarkistaa jokainen käsin.
Jos mikään niistä, sinisestä vinssistä itse kaapeliin, katkeaa tai menee rikki,
emme menetä vain sukellusalusta, vaan ehkä jonkun kannellakin.
Katson kaikkia kireällä olevia väkipyöriä, ja ne minua.
Keldysh, olemme valmiina vesillelaskuun.
Kansimiehistö, 15 minuuttia vesillelaskuun.
Selvä, DP-ohjauskeskus. MIR 1 laskeutuu veteen nyt.
Näytä nosturia.
- Pane se pois. - Hei hei.
Hihnat irti.
Antaa mennä vain.
DP-ohjauskeskus Keldyshille. MIRit aloittavat laskeutumisen.
Sano hei hei pintamaailmalle.
Tämä on ihana kohta.
Valmista on. Voimme avata venttiilit.
Rover 1.
Aloitamme samanaikaisen laskeutumisen.
Kamera on kunnossa.
Nyt mentiin. Ja kolme, kaksi, yksi...
- Venttiilit auki. - Avaamme venttiilit.
Homma pyörii. Nyt mennään.
KADONNUT KAUPUNKI KESKI-ATLANTIN SELÄNNE 870 M
Laskeutuminen Kadonneeseen kaupunkiin kestää puoli tuntia.
Siinä on runsaasti aikaa miettiä, mihin on ryhtymässä.
Nimeni on Loretta Hidalgo. Olen tutkimusmatkailija.
Rover 1, täällä Rover 2, kuuluu hyvin ja selvästi.
Tavoitteenani on päästä tutkimusmatkalle avaruuteen.
- Mahtavaa. - Olemme 840 metrissä.
Pinta, täällä Rover 1. Olemme 840 metrissä. Olemme pohjalla.
Nämä rakenteet ovat ihania.
Tuossa on tapaamiskohtamme, ja he ovat siellä.
MIR 2, täällä Rover 2. Kuuluuko?
Kuuluu, Rover 2. Näemme teidät hyvin.
Teimme sellaista, mitä ihminen ei ollut aiemmin tehnyt.
Neljä syväsukellusalusta sukelsi ensi kertaa yhdessä.
Vedenpaine 9 kilometrin syvyydessä on aivan huima.
Ämpärillinen vettä vastaa noin 30 senttiä vettä.
Kuvittele, että olet 9 kilometrin syvyydessä -
ja koko sen matkan ämpärit painavat sinua ja sukellusalusta.
Ihminen ei selvästikään ole kehittynyt tällaista varten.
Loretta, voitko välittää Mikelle, että olemme valmiina robottitoimille?
MIR 2, oletteko valmiina käyttämään robottia?
Valmistaudumme siihen.
- Siinä se on. - Niin, siinä on Jake.
Näetkö, miten sen hihna kiertyy ulos? Se on kuin verkkoa kutova hämähäkki.
Vedän sitä vähän vasemmalle virtaan ja sitten takaisin oikealle.
Koettelimme todella äärimmäisissä olosuhteissa olemisen rajoja.
Minulla oli uskomaton olo. Tuntui siltä, kuin minut olisi viety tulevaisuuteen.
Hei, robotti.
Että olin avaruusmatkalla ja me katselimme toista avaruusalusta,
joka tuli töihin meidän kanssamme.
Hei, Mike. Päästä minut pois täältä.
Selvä.
Työnnetään vähän sisemmälle, niin pääsen mahdollisimman lähelle.
- Vau. Näetkö tuon rakenteen? - Kaunis.
Mike, jos tulette oikealle noin 30 astetta ja eteenpäin,
näette ison viuhkan tuon kallion nurkalla.
Tämä on upeaa. Ihan kuin olisin itse vedessä.
- Pidätkö tästä? - Tämä on ihanaa.
Minun täytyy nostaa vähäsen. Tämä menee aika hyvin.
Tässä on vähän enemmän virtausta kuin odotin.
- Voi jessus. - Hei, herra Suuri.
Se sanoo, että älkää pelleilkö minun kanssani.
Voi luoja.
Kevin Hand on yksi astrobiologeistamme.
Ja loistava tyyppi. Oikein todella.
Europan valtameressä on kiintoisaa se,
että voi kysyä kahta asiaa elämästä Europalla.
Olisiko Europalla voinut syntyä elämää?
Astrobiologia on muiden maailmojen elämän tutkimusta.
Mutta koska Kevinillä ei vielä ole analysoitavanaan näytteitä avaruudesta,
hän on täällä tekemässä toiseksi parasta:
tutkimassa elämää syvän meren äärimmäisissä olosuhteissa.
Hän on teoriakaveri eikä ole ennen ollut merellä,
saati sitten sukellusaluksessa matkalla valtameren pohjalle.
Tässä sitä mennään. Tuntemattomaan.
KADONNUT KAUPUNKI KESKI-ATLANTIN SELÄNNE 870 M
Se näyttää jatkuvan pitkälle alas.
MIR 2 on aivan yläpuolellamme.
Hyvin harvat pääsevät näkemään MIR 2:n tästä kulmasta.
Fantastista.
Kaikki on niin paljon suurempaa kuin olin kuvitellut.
Aivan uskomatonta.
Tässä on todella valtava karbonaattirakenne.
Mahtava.
Kuuma vesi virtaa ylöspäin ja muodostaa hitaasti tippukivipuikkoja.
Ylösalaisin olevia tippukivipuikkoja syntyy vuosituhansien aikana.
Nämä ovat mielenkiintoisia, sillä laattatektoniikkaa ei välttämättä tarvita.
Veden täytyy voida jotenkin reagoida syvän maapeitteen kanssa.
Sitten syntyy serpentiiniytymisreaktio,
joka tuottaa lämpöä, joka saa aikaan näiden mahtavien rakenteiden synnyn.
- Haluatko edetä huipulle? - Selvä.
Täällä ylhäällä on lämmintä vettä.
Purkausaukon neste tulee tuolta ulos.
Tämä on aivan uskomatonta.
Teknologia on nyt sitä tasoa, että voimme tutkia omia meriämme turvallisesti.
Aika murenevaa.
Katso tuota.
- Saimme kiven. - Hei, meillä on näyte.
Rover 1, täällä Rover 2...
Voi luoja, katsokaa tuota. Pyhät sylvit.
- Seis. - Kevin, näetkö sen?
Katsokaa tuota. Aivan epätodellinen.
Koeta kohdistaa valot siihen.
Voi hyvänen aika. Se on aivan uskomaton.
Katsokaa sitä.
Se on uskomaton.
Miten tuollainen voi elää?
Miten tuollainen olio toimii? Se on aivan hurjaa.
Kaunis.
Kerrassaan kaunis.
Näetkö sen verkkokuvioinnin? Se on upea.
Ei aavistustakaan, mikä se on.
Se tässä onkin niin hienoa. Joka sukelluksella näkee jotain uutta.
Ja voi jopa nähdä jotain, mitä kukaan ei ole koskaan nähnyt.
Näettekö tämän? Se on maailman rumin kala.
Sillä on jalat. Ja ikään kuin pienet varvassukat.
Syväsukelluksessa pitää aina odottaa yllätyksiä.
Voi luoja, katso tuota mustekalaa. Se on valtava.
Pian, katso.
Näetkö?
Aivan fantastinen.
Katso tuota kalaa.
Löysimme dumbon. Olenkin toivonut näkeväni tällaisen.
Onpa kaunis eläin. Katso nyt.
Kuin tanssija.
Aivan uskomaton olio.
Sitä voisi katsella vaikka koko päivän.
Se näyttää melkein siltä kuin se hohtaisi sisältä päin.
MIR 1, täällä Rover 2. Kuuluuko?
Pätkittäin, Jim. Joskus kuuluu ja joskus ei.
Selvä, Mike.
Virta alkaa olla tosi vähissä. Meidän pitää lähteä pohjalta.
En saa Vinceen yhteyttä.
Meidän pitää mennä ylös.
Zhenja, meidän pitää mennä ylös.
Hän yrittää sanoa jotain.
- Katso ikkunasta. - En näe häntä.
Voitteko soittaa pinnalle?
Hän sanoo "ylös ja alle"?
Teidän pitää ilmoittaa pinnalle, että me nousemme ylös.
Tarkenna siihen. Näkyykö, mitä siinä lukee?
"Ottakaa yhteyttä pinnalle, täytyy mennä ylös." Otetaan heti yhteyttä.
Aresin viestintäkeskus, Rover 2 lähtee pohjalta.
Sijainti X miinus 244, Y miinus 25,
syvyys 741 metriä.
- Miten meni, Jim? - Hyvin. Saimme, mitä halusimme.
Tuo on aivan mahtava vehje. Miten menee?
- Mitä te näitte siellä? - Se oli aivan uskomatonta.
Siellä oli valtava... Meduusa?
- Jonkinlainen hyytelömäinen... - Valtava. Metrin levyinen.
Uskoaksemme se käyttää ravinnokseen...
katkoja, planktonia ja hankajalkaisia, jotka...
Riippuivat valoista?
- Miten se oikein toimii? - En tiedä.
Mutta jotenkin se näyttää onnistuvan.
- Elämä on aika siistiä. - Aivan mahtavaa.
- Tervetuloa takaisin, Kevin. - Kiitos.
Hyvä, Rover-tiimi.
Nimeni on Maja Tolstoi.
Olen meriseismologi Lamont-Doherty Earth Observatorysta.
Tutkin vedenalaisia tulivuoria, etenkin niiden aiheuttamia maanjäristyksiä.
Yritän ymmärtää, miten Maa on tehty, miten sen pinta on muodostunut.
Aion käyttää merenpohjan seismometrejä.
Ne kuuntelevat maanjäristyksiä ja muita merenpohjan ääniä.
Valtameressä valo ylettyy vain tiettyyn syvyyteen.
Siten äänen avulla voi nähdä valtameren pohjan -
ja meren kuoren sisään, samoin kuin valon avulla näkee pinnan.
Laskemme instrumentit laidan yli mereen. Ne putoavat ja alkavat kerätä tietoja.
Tavallisesti minun ei tarvitse sukeltaa työssäni.
Nyt sain vihdoinkin nähdä ympäristön, jota olen tutkinut yli 10 vuotta.
- MIR 2, kuuntelen. - Näemme, kun te laskeudutte.
- Näetkö sinä heidät? - Näen. Ikkunastani.
Se näyttää avaruusalukselta.
Aivan uskomatonta. Kuin jokin toinen planeetta.
Siellä alhaalla on uskomaton maailma, tosi tärkeä Maan muodostumisen kannalta.
Kaksi kolmasosaa maailmamme pinnasta syntyi siellä,
emmekä vieläkään tiedä siitä kovin paljon.
Näetkö, miten kiiltäviä ja lasimaisia ne ovat?
Se osoittaa, että se jäähtyi supernopeasti. Se muuttuu oikeastaan lasiksi.
Obsidiaaniksi.
Siinä ei ole juuri yhtään sedimenttiä.
Koska se on aivan uutta. Edessämme on upouutta kuorta.
Kuvittele, millaista täällä olisi olla, kun tämä purkautuu?
Sula kiviaines pursuaa ulos ja tulee jääkylmään veteen.
- En osaa kuvitellakaan sitä. - Näyttää varmaan hienolta.
Pari sekuntia, ennen kuin kuolet.
Minulla on ikävä poikaani. Hän on 5 kuukautta vanha.
Oli todella vaikeaa päättää, tullako mukaan.
Mutta on tärkeää tutkia yhtä tärkeimmistä ilmiöistä,
mitä valtameristä on koskaan löydetty.
MIR 2, menkää vain ylöspäin tätä seinämää pitkin.
Savuttajien pitäisi olla tämä sulfidikummun päällä.
Siinä ne ovat.
Ympäri maailman, valtamerten keskellä, kulkevat -
halkeamat, leviävät keskukset,
joissa planeetan kuori kirjaimellisesti repeytyy.
Ylhäältä meri näyttää normaalilta.
Mutta 3 km:n syvyydessä halkeamasta virtaa laavaa, joka jäätyy kiveksi.
Kun merivettä tihkuu sulaan kiviainekseen uuden kuoren alapuolelle,
se superkuumenee paljon kiehuvaa kuumemmaksi.
Mutta se ei voi kiehua merenpohjan voimakkaan paineen takia.
Niinpä se tulee jyristen ulos merenpohjasta.
Kun superkuuma vesi osuu jääkylmään mereen, mineraalit tiivistyvät -
muodostaen näitä savuttajia, joista tulee mustaa savua.
Musta savu on kuin puhalluslampusta tulevaa superkuumaa vettä.
Valmistaudumme ottamaan vesinäytteen yhdestä savuttajasta.
Hyvä.
Yritetään päästä mahdollisimman lähelle.
Savuttajien lämpötila nousee 390 celsiusasteeseen,
ja sellainen kuumuus sulattaa sukellusaluksen ikkunat.
Se on huono juttu.
Muista: älä sulata sukellusaluksen ikkunoita.
Alamme olla hyvin lähellä tätä mustaa savuttajaa.
Tämä voi olla vähän liian lähellä.
Alamme olla pölypilven sisällä.
- Aivan sukellusaluksen alapuolella. - Paras perääntyä.
Alan perääntyä.
Ihan tavallista. Ajamme yleensä tuolla lailla suoraan niiden sisään.
Olimme aivan sen yläpuolella. Se oli aika pelottavaa.
Tämä on hieno, Kevin.
Geologia on kiehtovaa. Mutta en tullut tänne sen takia.
SNAKE PIT KESKI-ATLANTIN SELÄNNE 3 500 M
Olemme pohjalla, 3 526 metrin syvyydessä -
ja Moose-rakenteen yläpuolella.
Täällä kävi geologeja ensi kerran 25 vuotta sitten.
Eivätkä he olleet etsimässä elämää.
Mutta vasta kun he menivät aivan pohjalle itse katsomaan...
He hämmästyivät, koska siellä on elämää ja se on kaunista.
Kokonainen ekosysteemi.
Tuo on mahtavaa.
- Katso tuota kuumaa vettä. - Ne ovat ihan virtauksen sisällä.
Katso.
Se on kuin nestemäistä tulta, ja nuo kaverit tanssivat sen vieressä.
Ne todella kutittavat lohikäärmeen häntää.
Tiedeyhteisö oli ällistynyt.
Miten nämä eläimet voivat elää myrkyllisissä kemikaaleissa,
tällaisessa paineessa, äärimmäisissä lämpötiloissa,
jossa jääkylmää ja kiehuvaa kuumempaa vettä on ihan vierekkäin.
Miten kokonainen ekosysteemi voi elää ilman auringonvaloa?
Eikä vain elää, vaan kukoistaa.
Uskomatonta.
Tämä on mielettömin määrä biomassaa, minkä olen ikinä nähnyt.
Pyhät räiskäleet, Batman.
Ne ovat ihan virran keskellä nauttimassa purkausaukon nesteestä.
Katso niiden parveilua. Ne todella viihtyvät savussa.
Purkausaukot tuottivat energiaa elämälle.
Se tuli veteen liuenneista kemikaaleista, Maan sisältä.
Ei yhteyttämisestä, vaan kemosynteesistä.
Se oli aivan uusi perusta elämälle. Se ei tarvinnut aurinkoa,
vain vettä ja lämpöä.
Nuo juhlat ovat jatkuneet viimeiset miljardi vuotta.
Ja jatkuvat vielä seuraavat miljardi vuotta. Se ei liity mitenkään meihin.
Aurinko voisi sammua huomenna, eivätkä ne välittäisi.
Tällaisten ekosysteemien, jotka eivät elä -
auringon energian varassa, tutkiminen -
avaa kaikenlaisia mahdollisuuksia muualta etsittävän elämän suhteen.
Kaikkialta Maasta, mistä on löytynyt nestemäistä vettä, on löytynyt elämää.
Se on aika syvällistä.
Jos nestemäistä vettä löytyy muualta aurinkokunnastamme, löytyykö elämää?
Emme tiedä, ellemme ala etsiä.
Itse asiassa NASA suunnittelee JIMOa, Jupiterin jäisten kuiden luotainta.
Se on 40 metriä pitkä, eli paljon pidempi kuin mikään aiempi planeettaluotain.
Sen ydinreaktori käyttää ionimoottoreita ja suurta tutkaa.
Tutkalla katsomme Jupiterin kolmen suurimman kuun jään läpi.
Ensin se tutkii Callistoa ja sen jälkeen Ganymedestä.
Ne ovat outoja kuita, suurimmat Jupiterin tunnetuista 61 kuusta.
Calliston ja Ganymedeen kuoret ovat ikivanhaa jäätä ja kiveä,
joka voi kätkeä kilometrejä pinnan alla olevia valtameriä.
Sisempänä on Io, joka on tuliperäinen, ei jäätä.
Ion eksentrinen kiertorata venyttää sitä sen kiertäessä Jupiteria.
Tämä voimakas vuorovesipumppaus venyttää kuuta kuin toffeeta -
luoden kitkaa ytimeen. Se muuttuu lämmöksi,
joka käyttää aurinkokuntamme suurimpia aktiivisia tulivuoria.
Iolla on jatkuvasti purkauksia, laavavirtoja -
ja vulkaanisia savupilviä, jotka nousevat satoja kilometrejä.
Mutta Jupiterin kuiden helmi, ainakin elämän etsimisen kannalta,
on Europa, jossa tuli ja jää yhdistyvät täydessä sopusoinnussa.
Tiedemiehet ovat suhteellisen varmoja,
että Europan jäisen, kaoottisen kuoren alapuolella on nestemäisen veden meri,
joka on tilavuudeltaan kaksi kertaa kaikkien Maan valtamerien kokoinen.
Joten vuorovesilämmitys toimii täälläkin ja estää vettä jäätymästä.
Ja tuottaa mahdollisesti energiaa elämälle.
Samanlaiselle elämälle, jota löytyy Maan syviltä purkausaukoilta.
GUAYMAS-ALLAS, ITÄISEN TYYNENMEREN KOHOUMA 2 100 M
Näetkö tuon keltaisen, valkoisen ja oranssin?
Se on valtaisa mikrobiyhdyskunta.
Tässä on hehtaareittain bakteerimassaa.
Katso tuota. Tämä voi olla pikku vilaus menneisyyteen.
Parin miljardin vuoden taa.
Maassa on ollut hydrotermisiä lähteitä siitä asti, kun meret syntyivät.
Elämä saattoi alkaa juuri tällaisissa paikoissa.
Jos siitä päältä saa kauhottua vähän ja ehkä alla olevaa sedimenttiä myös.
Erinomaista. Kiva näyte.
Siinä näkyy rihmamaiset säikeet, joista se muodostuu.
Ekstremofiilit ovat eliöitä, jotka menestyvät äärimmäisissä -
lämpötiloissa, paineessa ja säteilyssä.
Ympäristöissä, joissa me kuolisimme.
Emme pystyneet edes kuvittelemaan tällaisia mikrobeja,
kun aloimme tutkia, mistä voisi löytyä elämää.
Jos Europalta löytyy jotain, se on luultavasti juuri tällaista.
Jos yritämme saada todisteita elämästä toisella planeetalla,
meidän on ensin etsittävä todisteita elämästä omalla planeetallamme.
Pan Conrad oli yksi vanhemmista astrobiologeistamme.
Hän on Jet Propulsion Laboratorysta -
ja on yksi niitä harvoja arvokkaita ihmisiä, jotka osaavat tehdä tieteestä hauskaa.
Muistatko, miten pienenä leikit olevasi sukellusveneessä?
Se oli tätä.
Eikö tämä olekin siisti? Paljon parempi kuin pahvilaatikko.
GUAYMAS-ALLAS, ITÄISEN TYYNENMEREN KOHOUMA 2 100 M
Tolja, pääsisitkö lähemmäs tuota rakennetta?
Se on aivan kuin sieniplaneetta. Näyttää ihan sieneltä.
Tuo on upea. Kuin peili.
Kuuma vesi muodostaa siihen pinnan.
Todella hienoa.
Näetkö, miten bakteereita kasvaa reunalla, kuumassa virtauksessa?
Päällä on pelkkää bakteerimattoa.
Tietyt elävien olioiden molekyylit hohtavat, kun niihin osuu UV-laser.
- Onko tässä hyvä paikka fluorometrille? - Tässä on hieno paikka sille.
Elämää havaitseva laitteemme on tehty niin, että sillä voi osoittaa kiveä ja sanoa:
"Ahaa. Tuolla on todisteita elämästä."
Valot pois.
Aloitan mittauksen... Nyt.
Laserit ovat päällä.
Tästä tuli paljon signaaleja. Ultraviolettilukema on 14 000.
Mielenkiintoista, tohtori. Mutta onko se elämää?
Siinä on aivan varmasti elollista ainetta.
On tärkeää tutkia kaikki mahdollinen Maan äärimmäisistä ympäristöistä,
ennen kuin lähtee etsimään elämää aurinkokunnasta.
MIR 2, kuuluuko?
Antaa tulla vain.
Nimeni on Kelly Snook. Työskentelen NASAssa.
Olen planeettatutkija.
Tutkin tutkimusretkien prosessia.
Rover 2 ja MIR 2...
Päivittäisessä työssäni otan selvää siitä, miten Maata voi käyttää -
harjoituskenttänä toisille planeetoille menoa varten.
Joten olin mukana etsimässä vastaavuuksiaa.
Sinä sait sen.
- Se on korissa. - Hieno kori.
Hieno kori keskiviivalta.
Arvelin näiden olevan bakteereja, joten pyysin Anatolijia ottamaan niitä.
Muut olivat laivassa keskellä valtamerta -
tutkimassa purkausaukkoja tai tekemässä elokuvaa.
Minä olin Marsissa, ja meren pohjalla olevat ihmiset -
olivat Marsin pinnalla.
Kaikki on meressä kymmenen kertaa vaikeampaa kuin voi kuvitella,
ja sinne mennessään uskoo sen olevan tosi vaikeaa.
Joten en usko, että Marsin pinnalla toimiminen olisi erilaista.
Toivottavasti meillä on sitten aikaa selvittää viestintäongelmat...
Tiimiini kuuluivat astronautti Megan McArthur -
NASAn Johnson Space Centeristä -
ja astrobiologi Tori Hoehler NASAn Ames Research Centeristä.
Tutkimme yhdessä, miten ihminen ja teknologia -
voivat parantaa kuussa ja Marsissa tehtäviä löytöjä ja tiedettä.
Tämä tieteen ja teknologian yhdistelmä,
etenkin meren pohjassa, on hyvin samanlaista kuin avaruustutkimus.
Sukellusalus on kuin paineistettu kulkija Marsissa,
joten käytimme tätä tilaisuutta oppiaksemme avaruutta varten.
Kuuntelen, Roberto.
Jos ihan savuttajan läheltä löytyy mikrobimattoja...
Se riippuu varmaan siitä, miten me voimme säätää MIRin...
Puhuisin NASAn Maassa oleville tiedemiehille -
ja ottaisin heidän pyytämiään kivinäytteitä.
Laittaisin ne valmiiksi Maahan kuljetusta varten.
Se on varmaan täynnä bakteereita.
Tuo valkoinen on varmasti rikkiä hapettavia bakteereja.
Vastaavuudet auttavat ymmärtämään, miten kuuta ja Marsia voi tutkia.
Tarvitsemmeko manipulaattoreita, sellaisia kuin MIRillä? Luultavasti.
Ja miten selviämme teknisistä pulmista,
joita meillä varmasti tulee olemaan pitkällä planeettamatkalla?
Ehkä se on vain pois päältä. Pane se päälle taas.
Rover 1 ja MIR 1, tyyrpuurin puoleinen ohjauspotkuri ei toimi.
Asennonsäädin ei toimi, eivätkä panorointi ja kallistus,
joten meidän pitää varmaan keskeyttää.
Jokainen tapahtuma täällä tuottaa tietoa, jota voimme soveltaa tulevaisuuteen.
Tutkin, miten ihmiset toimivat teknologian kanssa,
joka mahdollistaa heidän tehtäviensä suorittamisen.
Osa teknologiasta on yksinkertaista, muttei avaruudessa tai meren pohjalla.
Meneekö se? Ei.
- Eikö kauha käänny enempää? - Se on ihan laidalla.
Sinä saat sen sisään. Voitko kääntää kauhaa?
- Menikö se sisään? - Yksi pala meni.
Hyvä. Onnistuit. Yksi ei mennyt, toinen meni.
Mitä paremmin me integroimme tällaista teknologiaa ihmisen tutkimusjärjestelmiin,
sitä tehokkaammin me voimme tutkia aurinkokuntaa.
Tuntuu kuin olisin avaruusaluksessa.
- Tuntuu kuin olisin avaruusaluksessa. - Sinä olet.
Olet maailman parhaimmassa tätä planeettaa tutkivassa avaruusaluksessa.
Ihmisten kokemukset sukellusaluksessa -
ovat kiinnostuksemme kohde.
Se on Marge Simpsonin kampaus.
Ei vain laitteet,
vaan myös ihmisten ja robottien välinen kommunikointi,
sillä tiedemies on teknologian ja -
tutkimuskohteemme yhtymäkohta.
Haluaisin tulla teidän oikealle puolellenne,
sillä emme oikein saa kuvaa täältä.
Eikä virtauskaan ole suosiollinen.
Sopii. Eihän se olisikaan hauskaa, jos se olisi helppoa.
- Mikä tuo kala on? - Se on iso kala. Älä pelkää.
Jos haluat ottaa näytteen näistä sulfidikivistä, niin se olisi hyvä.
On teknisesti hyvin vaikeaa -
ottaa kivi meren pohjalta ja laittaa se näytteenkeräyslaitteeseen.
Siitä me olemme kiinnostuneita.
Miten ihmiset suorittavat helppoja pikku tehtäviä vaikeassa ympäristössä?
Siinä on virtauksia. Kiinni vain, pihdit.
Se sai sen.
Pidä siitä kiinni nyt.
Onnistui. Nipin napin. Yritä saada se karuselliin.
Tehtävä, joka veisi pari minuuttia Maassa, voi kestää tuntikausia Marsissa.
Jokainen askel on uusi haaste.
Nyt käännä pikkuisen oikealle. Vielä noin viisi senttiä.
Emme voi lähettää heti Marsiin 150 ihmistä. Luultavasti kuusi.
He ovat vastuussa kaikesta tieteestä ja tutkimuksesta Marsin pinnalla.
Ikään kuin Maassa olevien, tehtävästä kiinnostuneiden ihmisten edustajina.
Mars on ilman muuta ensimmäinen paikka etsiä elämää,
sillä Maalla ja Marsilla on samanlainen historia ja runsaasti vettä.
Ja yksi elämän tärkeimmistä edellytyksistä on vesi.
Nykyinen Mars on kuiva, pölyinen, kylmä ja ilmeisen kuollut.
Mutta se ei näyttänyt tältä muinoin.
Jos Marsilla kehittyi elämää ja siihen osui tarpeeksi voimakas isku...
Sen perusteella, mitä tiedämme ekstremofiileistä,
uskomme elämän selviytyvän kivessä matkasta Marsista Maahan.
On mahdollista, että elämä olisi mahdollista niin pitkän matkan jälkeen.
Saatamme kaikki olla marsilaisia, tai kokonaan toisesta aurinkokunnasta.
Käsi ylös, jos uhraisitte kymmenen vuotta elämästänne Marsinmatkaan.
Miten suostuttelisit miehesi päästämään itsesi Marsiin?
Sano: "Kulta, siihen menee vain viisi vuotta."
"Ja lähetän sähköpostia joka päivä."
Aika johdatteleva kysymys.
Hassu juttu, sillä kun kysyit sitä minulta,
nostin käteni ajattelematta sen vaikutuksia elämään ja kotiin.
Miestäni, kissaani, äitiä ja isää... kissaani.
Hän varmaan kehottaisi lähtemään.
Koska olemme kaikki ihmisiä ja meillä on tutkimusmatkakärpänen,
ja jos läheisellä on tilaisuus edustaa ihmiskuntaa ja tehdä tutkimusmatka,
hän varmasti kehottaisi minua lähtemään.
Kun on ollut lähes kuukauden Keldyshillä,
on helppoa teeskennellä olevansa matkalla Marsiin.
On kaukana kaikesta tutusta, pienessä tilassa saman miehistön kanssa,
joka on siellä samoista ammatillisista syistä kuin itsekin.
He ovat tutkimusmatkalla ja tekemässä tiedettä.
Venäläiset ovat neuvokkaita. He näyttivät näytteenottolaitteitaan.
Heillä on laite, jolla voi ottaa näytteen lähes kaikesta.
Jotkut laitteet ovat tosi nerokkaita, tai yksinkertaisia kuten Nikolai-pata,
joka on vain pata, jonka varastimme Nikolai-kokilta.
Minusta on aivan ihanaa olla mukana tällaisessa.
Saamme olla heidän kulttuurissaan ja katsoa, miten he toimivat.
Se on uskomaton työympäristö.
Se on upeaa, koska se yhdistää ihmisiä.
Sinun... lounaasi?
Tällä matkalla sellainen henki toteutui hyvin.
Se, että tehdään jotain hyvin vaikeaa,
ja ihmiset onnistuvat yhdessä tekemään sen.
Heidän tapansa kommunikoida.
Ei, eteenpäin.
Hasta la vista, beibi.
Viktor on harjoitellut.
Venäläisessä kulttuurissa on mukavaa se, miten he yhdistävät huvin ja työn.
Opiskelin venäjää, koska halusin päästä töihin Venäjän avaruusohjelmaan.
Ja Keldysh on hieno vastine avaruusaluksen laukaisukompleksille.
Minä ymmärrän, mitä astronautit tarkoittavat,
kun he sanovat, että laukaisualustan insinöörit ja teknikot -
ovat todellisia sankareita, jotka varmistavat turvallisuuden.
Tällä tutkimusmatkalla oli sellaista henkeä.
Moottorit käyntiin.
Meidän ollessamme merellä kaksi tutkimusalusta oli jo matkalla Marsiin.
Spirit ehti ensin syöksyen Marsin ohueen ilmakehään 20 000 km:n tuntinopeudella.
Opportunity saapui muutamaa viikkoa myöhemmin.
Molempien laskeutuminen oli hermojaraastavaa.
Tämänhetkinen korkeus 7 620 metriä...
Nopeus 280 km tunnissa. Olemme lähellä loppunopeutta.
Eroaminen on havaittu.
Ei signaalia tällä hetkellä...
Olemme Marsissa, kaikki.
Mukanaan tarkkoja stereoskooppikameroita -
ja suuri määrä geologisia ja kemiallisia instrumentteja,
Mars Exploration -kulkijoiden tehtävä oli selvä:
löytää todisteita vedestä Marsin menneisyydessä,
kun olosuhteet saattoivat olla elämälle suosiollisempia.
Kivestä voi saada paljon selville, jos osaa kysyä -
ja tietää, mistä etsiä.
Kahdesta kulkijasta Opportunity osui oikeaan jättipottiin.
Ikivanha peruskallio oli aivan täynnä hematiittia,
rautapitoista mineraalia, jota muodostuu yleensä veden myötävaikutuksesta.
Sitten löytyi jarosiittiä,
joka viittaa siihen, että kivet ovat olleet happamassa pohjavedessä -
tai kuumissa lähteissä, jollaisia on vaikkapa Yellowstonen kansallispuistossa.
Lisäksi siellä oli tyhjiä onkaloita, joissa suolakiteet ovat ehkä liuenneet pois,
ja aaltokuvioista sedimenttiä, joka vihjaa vapaasti virtaavan veden läsnäoloon -
tuhansien vuosien aikana.
Ja sitten löytyi "mustikoita": pikkuruisia hematiittipapanoita,
eroosiossa kivestä irronneita ja ympäri pintaa levinneitä.
Maassa samanlaisia papanoita muodostuu ajan myötä veden vaikutuksesta.
Sekä Spirit että Opportunity vahvistivat, missä vettä on ollut Marsissa,
mutta eivät pystyneet kertomaan, missä vettä on nyt.
Se jäi Mars Odyssey -luotaimen tehtäväksi.
Se havaitsi mahdollisesti valtavat määrät vesijäätä -
aivan pinnan alla. Eniten sitä on napa-alueilla.
Vuonna 2008 Phoenix nousee Mars Polar -laskeutujan tuhkasta.
Se käyttää keskeytyneen lennon laitteita ja laskeutuu pohjoisnavan lähelle.
Ja, ensimmäistä kertaa...
Mars-luotain tekee muutakin kuin vain raapaisee pintaa.
Phoenix kaivaa syvälle ikiroutaan -
ja ottaa ensimmäistä kertaa näytteitä Marsin vedestä.
Kaikki Marsista saatava tieto tekee tarinasta jännittävämmän.
Todisteiden mukaan siellä on ollut vettä ja vulkaanisuutta, kemia täsmää.
Siellä on kaikki elämän ainesosat. Siksi me jatkamme etsimistä.
Se ei tietenkään ole ainoa tapamme etsiä elämää universumista.
Tietokone-yhdistelmäasu. Paidassasi ja sylimikrossasi lukee "SETI Institute".
- Menee vähän liian pitkälle. - Tuot sanoman esille.
No, sain nämä sieltä.
Olen mukana SETI Institutessa, joka etsii maan ulkopuolista älyllistä elämää.
SETI Institute yrittää havaita signaaleja -
kaukaisista sivilisaatioista toisten tähtien lähellä.
Sitä varten Frank Drake, eräs SETI Instituten perustajista,
laati Draken yhtälön.
Siihen kuuluu sellaisten tähtien osamäärä, joilla on planeettoja,
sellaisten planeettojen osamäärä, joilla elämä on kehittynyt...
sellaisten planeettojen osamäärä, joilla on kehittynyt älyllistä elämää...
ja joista on lopulta tullut työkaluja käyttäviä sivilisaatioita,
jotka kykenevät kommunikoimaan galaksin muiden sivilisaatioiden kanssa.
Viimeisenä on kommunikointiin kykenevän sivilisaation elinikä.
Samaan aikaan, kun me kehittelemme teknologiaa,
jolla voi kommunikoida etäisen planeetan olentojen kanssa,
kehittelemme myös teknologiaa, joka tuhoaa meidät.
Ja jos se on vakio galaksin älyllisissä sivilisaatioissa...
onnistumme tuskin löytämään elämää muualta.
Sanotaan, että oman Draken yhtälöni mukaan elämää -
voi olla joka planeetalla auringon etäisyydestä riippumatta,
tai vaikkei se olisi lähelläkään aurinkoa, tai muualla,
kuten Jupiterin kuussa tai missä vain, missä on jäätä.
Ja siellä olisi vuorovesipumppausta jostain muusta painovoimalähteestä,
niin että sen nestemäinen ydin tuottaisi lämpöä,
kuten näkemämme hydrotermiset lähteet.
Jos sellaisia maailmoja olisi vaikkapa 10-, 20- tai 50-kertainen määrä,
eikö olisi loogista olettaa, kun joku sinun kavereistasi soittaa sieltä,
kun SETI Institute vihdoin nappaa signaalin, että siellä on joku,
jonka piti porautua jään läpi ja laittaa lähettimensä jäälle?
Eikö se ole tilastollisesti todennäköistä?
Tuon väitteen vika on tämä oletus: jäämaailmat ovat yleisimpiä.
Emme ole lainkaan varmoja siitä tällä hetkellä.
Aurinkokuntamme yhdellä planeetalla on nestemäistä vettä ja kolmella ehkä -
hydrosfäärit, jotka ovat jään peitossa ja kaukana auringosta.
Sen mukaan todennäköisyys on yhden suhde kolmeen.
Aivan. Tiedämmekö, onko niistä mikään elinkelpoinen?
Emme, mutta meidän on mentävä katsomaan.
Saattaa ilmetä, että Europan kaltaiset jäiset pikku maailmat -
ovat paikkoja, joissa on suurin osa galaksimme vedestä.
Ja missä myös suurin osa elämää voi olla.
Kuka tietää?
Mutta on todella kiinnostavaa ajatella älyllisen elämän kehittymistä -
jäisessä maailmanjärjestelmässä.
Kehittyisikö siellä älylliseksi ja ihmettelisi jääkuoren pohjaa?
Pääkohteinamme ovat simpukat ja taskuravut.
- Ja te tarvitsette simpukoita ja rapuja... - Asetamme rapuloukkuja.
Toivomme, että se, mitä laitamme loukkuihin, saa ravut loukkuun.
- Onko sillä väliä, mihin ne pannaan? - Mieluiten sinne, missä on rapuja.
NINE NORTH, ITÄISEN TYYNENMEREN KOHOUMA 3 150 M
Purkausaukkojen tarina on oikeastaan mikrobien tarina.
Tässä se on. Ravintoketjun alapää.
Aaltoilevia bakteerikenttiä.
Purkausaukon neste on täällä kuin neste- mäistä auringonvaloa koko ravintoketjulle.
Jotkut eläimet syövät bakteereita,
toiset saalistavat niitä, jotka syövät bakteereita.
Se on eteerisen kaunis.
Kukapa olisi uskonut, että bakteerit voivat olla kauniita?
Eläimet syövät bakteereita, mutta täällä tapahtuu muutakin.
Symbioosi, elämän tanssi eri lajien partnereiden kesken.
Purkausaukon eläimet, kuten katkaravut ja simpukat, ovat symbioosissa -
purkausaukon nesteen kemikaaleista elävien mikrobien kanssa.
Olemme lähellä jotain suurta. Suuria simpukkaesiintymiä. Tämä on jättipotti.
Tutkin syvänmeren purkausaukoilla elävien -
simpukoiden ja rapujen aineenvaihdunta- ja molekyylifysiologiaa.
Keskityn niiden kykyyn kestää suuria lämpötilavaihteluita.
Bathymodiolus on tutkimamme simpukkasuvun tieteellinen nimi.
Tässä on simpukkaröykkiö. Täydellinen paikka ottaa näytteitä.
Näetkö?
Tässä on erikokoisia. Saisitko pieniä?
- Otetaan pieniä ja isoja. - Mutta minä tarvitsen pieniä.
Vain pieniä.
Malinky. Tarkoittaako se pientä?
Keldysh, MIR 1.
Olemme keränneet täyden erän simpukoita simpukka-astiaan.
X miinus 487, Y miinus 64.
Bingo, beibi.
Taisitte saada rapunne.
Me saimme rapuja. Oikein rutkasti. Se on täynnä.
Te teitte sen.
Bioastia on kiinni. Meillä on ravustoa.
Avaisitko tuon?
Jatko-opintojen ohjaajani on Jim Childress.
Hän on tutkinut hydrotermisen purkaus- aukkojen yhdyskuntia 1970-luvun lopulta.
Ja hänellä on vuosien kokemus tieteen tekemisestä äärimmäisissä ympäristöissä.
Joten Childressin labra on ainoita, joissa näitä eläimiä voidaan pitää -
samanlaisessa ympäristössä, kuin mistä ne ovat.
Tuomme kerätyt eläimet mahdollisimman nopeasti labraamme,
jossa me laitamme ylläpito-respirometrijärjestelmään.
Kutsumme tätä "osakkeeksi."
Panemme ne näihin pieniin osakkeisiin,
nostamme paineen samaksi kuin siellä, mistä ne otettiin,
ja varmistamme, että lämpötila on ihanteellinen.
Sitten valikoimme joitakin eläimiä kokeisiimme -
ja siirrämme ne korkeapaineiseen respirometrijärjestelmään.
Tämä järjestelmä on hyvin ainutlaatuinen,
koska voimme manipuloida ympäristöolosuhteita -
ja tutkia eläinten aineenvaihdunnan nopeutta -
vaihdellessamme niiden ympäristö- olosuhteita. Sitä minä haluan tutkia.
Simpukoita tutkimalla saa paremman käsityksen lämpötilaan sopeutumisesta,
mistä voi olla apua tulevaisuudessa planeettamme lämmetessä.
Maapallon lämpeneminen vaarantaa planeettamme koko elämän, ei vain lajeja.
Koko ravintoketjun, koko ekosysteemin.
Jossain vaiheessa meidän on puututtava siihen.
Ryhdyin meritutkimukseen, koska meri on salaperäinen ja tuntematon.
Sitä ei ole tutkittu eikä valloitettu,
ja minä arvostan ja kunnioitan sitä.
- Kuvittelitko päätyväsi tänne? - Voi luoja, en.
Mutta nämä ovat sellaisia kysymyksiä, joihin olen yrittänyt vastata,
mikä on vienyt minut tänne johtavalle polulle.
Kysymys, johon nyt etsin vastausta, vie minut meren pohjalle.
Järjestäydytään.
Sukellamme Snake Pitiin.
Ohjaajina ovat Anatolij Sagalevitsh, MIR 1.
Zhenja Tshernjajev, MIR 2.
Etsimme rakenteen, jossa voi käyttää robottia.
Laskeudumme sen juurelle ja yritämme kulkea ylös sen läpi,
toivon mukaan aina savuttajalle asti.
Seinämässä ei pitäisi olla liikaa kuumia purkauksia,
jonkin verran kimmeltävää vettä, mutta kuumia purkausaukkoja vasta huipulla.
Ne voi kuvitella mielessään niin, että ne ovat mustaa,
kuin puhalluslamppu, josta tupruttaa vettä.
Siinä on MIR 1.
Ne tulevat ylös meidän kanssamme.
Olette noin puolivälissä, joten menkää eteenpäin seinämää pitkin.
SNAKE PIT KESKI-ATLANTIN SELÄNNE 3 500 M
Täällä on sarven muotoinen purkausaukko täynnä nuoria Rimicariksia.
Tätä hän kuvaili, ja luulen, että voimme päästä vähän lähemmäksi sitä.
- Teidän pitäisi nähdä ne nyt. - Nyt näkyy.
Me näemme sen.
- Erilaisia. Ovatko ne sukua keskenään? - Ovat. Nuoria ja aikuisia.
Purkausaukon katkaravut, Rimicaris exoculata,
syövät niiden ympärillä kasvavia bakteereita.
- Näetkö tämän ravun? - Näenpä hyvinkin.
Ne syövät bakteereita, jotka kasvavat ravun päällä.
Se oli saada tuon kaverin. Se on ihan bakteerien peitossa.
Se ei tiedä sitä, se vain luulee, että katkaravut kiusaavat sitä.
Rapu-futa valtameren pohjalla.
- Katkarapuyhdyskunta. Siinä se on. - Katsotaan sitä.
- Tämä on mustaa savua. - Katso niitä.
En jaksa uskoa, että ne uivat savuun ja sieltä ulos.
Au, se on kuumaa.
Jollei se paista niitä, se ei paista minuakaan, joten menen lähemmäksi.
Ollaanpa sitä urheita.
- Nyt häivytään. - Täydellinen perääntymiskäsky.
Mitä hittoa?
Mennään pois. Ne käyvät kimppuun.
Katkaravut rakastavat sitä. Ne hyörivät sen ympärillä.
Katkaravut rakastavat Jakea. Katsokaa nyt.
Voi luoja. En näe mitään.
Katkarapuja vain.
Taisimme saada kyyditettäviä,
katkarapuja, jotka lähtivät ajelulle.
Vau. Tuo on uskomatonta.
- Saan katkarapuja ravintolassakin. - Et tällaisia.
NINE NORTH, ITÄINEN TYYNENMEREN KOHOUMA 3 150 M
Riftia, jättiläisputkimadot,
ovat ehdottomasti purkausaukon yhdyskunnan tähtiä -
sekä parhaita esimerkkejä symbioosista toiminnassa.
Tässä on hieman kimmeltävää vettä.
Ei se varmaan haittaa. Tämä on ihanaa.
Näillä eläimillä ei edes ole vatsaa. Ne eivät voi syödä.
Ne ovat riippuvaisia valtavasta sisällään olevasta mikrobijoukosta,
joka tuottaa niiden ruoan.
Kun menee oikein lähelle, näkee tosi siistejä juttuja.
Näetkö tuon kaverin? Voimmeko ottaa sen?
Jos haluat. Valmistaudu, kaikki on valmiina.
Paikallasi...
Ai, se taitaakin tulla meidän luoksemme.
Rapu pääsi karkuun. Sano, että hyvä yritys.
Ne ovat ihania veden alla.
Pitkä punainen sulka on kuin kidus.
Se ottaa sillä happea ja ravintoaineita purkausaukon nesteestä.
Madon tehtävänä on pitää sulka virtauksessa -
imemässä ravintoaineita, joita sen sisällä olevat bakteerit syövät.
Ja bakteerien tehtävänä on muuntaa rikkivety ruoaksi madolle.
Joten kysymys kuuluukin, toimivatko bakteerit madon hyväksi,
vai mato bakteerien hyväksi?
Jos näitä eläimiä ei olisi, emme olisi osanneet kuvitella niitä.
Siksi mietinkin, mitä muuta siellä voi olla odottamassa löytämistään.
Sinulla on siisti työ, Zhenja.
Kiitos.
Ja varsinainen kysymys kuuluu: voisiko näitä olla Europalla?
Mistä happi tulisi?
Jos ne eivät kerran tarvitse auringonvaloa ekosysteemiinsä,
vain kemosynteesiä, mutta jonkin verran happea kyllä.
Veden happi syntyi yhteyttämisestä ehkä miljoona vuotta sitten.
Ei ole väliä, miten kauan veden kestää käsitellä se.
Joten kysymys kuuluukin: onko happi välttämätöntä elämälle?
Se voi olla isoille eläimille. Mutta mikrobitasolla...
Me haluamme nähdä isoja eläimiä.
Emme halua käyttää kamalasti rahaa avaruusmatkaan löytääksemme mikrobin.
Mikrobit ovat hienoja. Täysin aliarvostettuja.
Mutta eivät hyviä keskustelijoita. Haluaisin antaa...
Kelaan eteenpäin yhdelle hienolle Riftia -paikalle.
Tämä upea symbioosi mikrobien kanssa tekee elämän näille mahdolliseksi.
Ne elävät bakteereista, mutta en antaisi bakteerikimppua äidilleni.
Antaisin kyllä Riftia -kimpun. Ne ovat kauniita.
Jim on oikeassa.
Happi on jälkipoltin, joka räjäytti monisoluisen elämän kasvuun Maassa.
Ja vaikka kemosynteesi tapahtuu auringonvalon ulottumattomissa,
monet biologiset prosessit vaativat silti vapaata happea,
jota syntyy yleensä yhteyttämisestä Maan pinnalla.
Joten mistä Europan happi voisi tulla?
Europan kiertorata on Jupiterin voimakkaassa magneettisessa kentässä.
Voimakas säteily iskee energisiä hiukkasia Europan pinnalle,
ja voi muuntaa suuria määriä vesijäätä -
esimerkiksi vetyperoksidiksi ja hapeksi.
Jos nämä hapettajat kulkeutuvat säännöllisesti mereen -
railoista ja komeettojen iskeytymiskohdista,
ne olisivat energian jättipotti siellä oleville eliöille.
Tässä hydrotermiset lähteet tulevat taas mukaan kuvaan.
Yritämme jäljitellä Europan pinnan ympäristöä laboratoriossa.
Nämä ovat syvänmeren kiviä.
Valmistellaan tämä kammiota varten. Otetaan vaikka pikku pala tästä.
Tässä on Europa purkissa.
Tämä osa on tyhjiökammio.
Siihen tulee nestemäistä typpeä, ja voimme kasvattaa jäätä -
ja jäljitellä Europan pinnan ympäristöä.
Täällä ylhäällä on korkeaenerginen elektronitykki.
Se jäljittelee Jupiterin magneettisen kentän säteily-ympäristöä.
Jupiterillahan on valtavan voimakas magneettinen kenttä.
Mitä tapahtuu elämälle tällaisessa ympäristössä?
Laitamme hydrotermisten lähteiden mikrobeja tähän ympäristöön -
ja pommitamme niitä korkeaenergisellä säteilyllä.
Teemme siten ikään kuin biologisen kemikaaliromuttamon.
Ja se on verrattavissa Maan romuttamoihin.
Siellä näkee ratin ja renkaan -
ja tietää, että joskus ne olivat kokonainen auto.
Kun lähetämme avaruusaluksen Europalle, meidän pitää ymmärtää,
mitä kemiallisia ja molekyylisiä elämän merkkejä jätimme jälkeemme.
Näemmekö samanlaisia merkkejä Europan pinnalla?
Jos näemme, mitä se tarkoittaa alla olevan meren asuttavuudesta?
MENEZ GWEN KESKI-ATLANTIN SELÄNNE 920 M
Menez Gwen on vedenalainen tulivuori.
Se on todella ainutlaatuinen paikka, koska siellä on hydrotermisiä lähteitä -
ja kimmeltävää vettä kaikkialla.
- Onko tämä kiva paikka? - Tämä on tosi kiva paikka.
Kirkkaat nesteet näkyvät todella hyvin.
Nämä ovat vähän viileämpiä, koska täällä ei ole mustaa savua.
Täällä on uskomaton, unenomainen tunnelma.
Viileämpi, kirkas neste ei ole yhtä myrkyllistä kuin mustien savuttajien.
Siksi siellä käy paljon vierailijoita.
Myös joitakin opportunistisia saalistajia.
Katso tuosta rakenteesta tulevaa kimmeltävää vettä.
Jos saamme näytteen tuolta, se olisi mahtavaa.
- MIR 1, täällä MIR 2. - Täällä MIR 1. Kuuntelen.
Jim, olemme valmiina lähettämään Jaken liikkeelle.
Nyt mentiin.
- Onko kaikki kunnossa? - Näyttää olevan.
Miken ja Jaken kanssa työskentely on aivan mahtavaa,
sillä tätä voi pitää sen kulkuneuvon etäisenä esi-isänä,
joka saattaa jonain päivänä tutkia muiden maailmojen meriä.
Mike, voit varmasti ottaa ydinnäytteesi tuon savuttajan juurelta.
- Näyttää kyllä aika kuumalta. - Näyttää ihan palavalta kannolta.
Suurin osa nesteestä näyttää tulevan tästä ja tästä.
- Voimmeko mennä sinne asti? - Teen parhaani.
Tässä on jonkinlainen konvektiivinen virtaus.
- Halusit lähelle, lähellä ollaan. - Ole varovainen.
Se näyttää osuneen puhalluslamppuun. Se taisi osua siihen.
Mike, peruuta. Robotin yläosa on purkausaukon nesteessä.
Näetkö, olenko minä kuumassa vedessä?
Haluatko todellakin tietää?
Hyvä. Ole yhtä robotin kanssa, Mike.
Rauhallisesti, noin juuri.
Teen tämän mahdollisimman nopeasti.
Taisimme saada sen.
Meidän pitää pakata tämä näyte. Tökkäsimme suoraan savuttajaan.
Onneksi olkoon. Menkää pakkaamaan se.
Matkalla kotiin.
Katsokaa nyt... Jakeen osui vähän.
Näiden vaurioiden lisäksi se näyttää olevan aika hyvässä kunnossa.
Se oli aika hauskaa. Melko hurjaa.
Miken kanssa oli kiva sukeltaa. Hän on robotin käsittelyn mestari.
En tajunnut, miten vaikeaa robotin käyttö voi olla.
Sitä pitää nostaa. Vähän vielä.
Robotin piti olla pieni, jotta se mahtuisi MIRiin.
Sillä piti oma virtalähde sisällään.
Sukellusaluksen sisällä minulla on vain sylimikro ja ohjaussauva.
Kuitu on ainutlaatuinen.
Voimme lähettää sitä pitkin valopulssin kulkuneuvoon ja sieltä takaisin.
Siten me puhumme sen kanssa.
Ja voimme myös ohjata sen pikku kameraa.
Robotti luo meille etäläsnäolon.
Sen avulla meistä tuntuu, kuin olisimme sukellusaluksen ulkopuolella.
- Aion mennä vähän lähemmäs. - Se on kaunis.
En ole ennen nähnyt mitään tällaista.
Se näkee meidät nyt.
- Se tulee perään. - Katso, se otti pihdeistä kiinni.
Lonkeroillaan. Tämä on siistiä. Kuka ottaa kenestä kiinni?
Se ojensi lonkeronsa tarkoituksella ja koski pihtejä.
Mikään eläin ei ole aiemmin koskenut kauko-ohjattua kulkijaa tuolla tavoin.
Se oli hämmästyttävä kohtaaminen.
Ihan kuin olisin saanut kätellä muukalaista.
Se oli varmaan vedenalaisten kokemusteni kohokohta.
Ei ole vaikeaa kuvitella, että voimme joskus tutkia muiden maailmojen meriä.
Käsitys siitä, millaista on tutkia oman planeettamme äärimmäisiä ympäristöjä,
voi hyvinkin tasoittaa tietä Europan tutkimiselle.
Jäänalainen tutkimus Europalla olisi äärimmäinen haaste robotille.
Laskeutumisen aikana maan lennonjohto olisi aika viraton.
Europa on niin kaukana, että jopa valon nopeudella -
käsky kulkisi alukseen yli tunnin.
Se on aivan omillaan.
Sen pitää olla niin fiksu, että se välttää vaarakohdat -
ja löytää hyvän laskeutumiskohdan jäältä.
Nyt pitää päästä jään läpi.
Siihen tarvitaan sulatuskaira. Se on oikeastaan ydinlämmitetty torpedo.
Jää voi olla paksuudeltaan 5 - 25 kilometriä.
Viikosta toiseen sulatuskaira työntää oman painonsa ikivanhan jään läpi.
Kunnes lopulta...
Mitä sitten, kun sen meren pinta tulee vastaan?
Silloin tarvitaan AUV, autonominen vedenalainen kulkuneuvo.
Sen pitää kyetä navigoimaan ja tekemään yksin päätöksiä vieraassa meressä.
Europalla on sisäistä lämpöä. Se saattaa tulla hydrotermisistä lähteistä.
Jos niin on, ja kemia täsmää...
Se on huikeaa ihmiskunnalle, jos toisen maailman merestä löytyy elämää.
Mutta sen löytämiseksi sinne on mentävä.
Ja jotta sinne voi mennä, meidän on jatkettava matkaa täällä.
Tutkimusmatkailu on kuin lihas. Sitä pitää harjoittaa, jotta se vahvistuu.
Ja jos vesi on elämän yhteinen ainesosa,
meidän täytyy soveltaa tietojamme syvänmeren tutkimuksesta avaruuteen -
ja antaa tiedemiehille ja tutkijoille kokemusta, jotta he osaavat löytää vettä,
olipa sitä missä tahansa.
Purkausaukkojen elämä osoittaa, että luonnolla on paljon opetettavaa.
Mutta minkäköhänlaista olisi tutkia toisen maailman valtamerta?
Kaikki seis.
Pidä se tässä paikallaan.
Se voisi muuttaa täysin määritelmämme elämästä.
Katsotaan, mitä ne tekevät.
Juuri noin.
Houston, Endurance. Olemme saapuneet koordinaatteihimme,
ja meillä on uusia ystäviä.
Kuka tietää, mitä siellä on?
Siksipä sinne on mentävä.