O PROMISIUNE
Traducerea și adaptarea după sonor: dani67(c) RoSA-Team
traducere după dublajul în limba italiană
Sincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team - www.subtitrari-noi.ro
Acum intrăm în zona de răcire.
După cum vedeți, cele trei cuptoare de sus sunt permanent în funcțiune.
Celelalte cuptoare pot fi puse în funcțiune după necesități și...
Mai întâi, nu veți avea niciun contact cu dl Hoffmeister, directorul nostru.
În al doilea rând, nu trebuie să-l deranjați niciodată, pentru nimic în lume.
Credeți că e totul clar, dle Zeitz. Acolo e biroul lui.
Iar acesta e al dvs.
Friedrich Zeitz, dle director.
- Noul băiat licențiat în inginerie. - Da, la Universitatea din Freiburg.
- M-am specializat în chimie metalurgică. - Nu-i cam târziu pentru muncă?
Ba da. Adică nu.
- Am tot timpul din lume. - Iar eu, în schimb, nu-l am.
Frau Hoffmeister e foarte rigidă cu punctualitatea. Supa e pe masă la 7:30.
Detest supa!
Bună, Fritz. Niciun sărut azi?
- Și ăsta ar fi un sărut? - N-am timp, Anna, am multă treabă!
Tu ești mereu ocupat! Lenjeria ta e uscată, doar s-o mai calc.
- Mă duc să-ți încălzesc supa. - Detest supa.
- Ia uite! E o noutate? - Da, este!
Consiliul apreciază ideea dvs asupra raportului materie primă-produs
așa că, am luat decizia să vă extind responsabilitățile.
Pentru început vă veți ocupa de supervizarea comenzilor de materiale
pentru podul feroviar din Düsseldorf.
Încăperea asta va fi mult mai confortabilă.
Dacă trebuie să vă consultați cu mine, nu ezitați.
Ușa mea va fi mereu deschisă pentru dvs.
- Ați găsit? - Aproape!
Sunt munți de documente.
Tatăl tatălui meu a dat drumul la turnătorie...
... în 1835.
Da, exact.
Marea afacere a început cu cererea de linii de căi ferate...
Pentru prima cale ferată, aceea dintre Dresda și Leipzig, în 1839.
Există ceva ce nu știți?
O, da, herr Hoffmeister. Am multe de învățat.
Dle, sunteți bine? Să chem un doctor?
După cum vedeți, sănătatea mea e precară.
Dar prefer ca nimeni din fabrică să afle. Nimeni!
Friedrich Zeitz. Herr Hoffmeister mă așteaptă.
Doctorul meu m-a închis în casă până la noi dispoziții.
Nu pot să gestionez munca prin telefon, de aceea...
intenționez să vă încredințez o nouă sarcină.
- Mie? - Da, dvs.
Vreau să veniți o dată pe zi aici să discutăm afacerile curente,
după care veți anunța în fabrică instrucțiunile mele.
Ce spuneți?
Opriți aici, vă rog.
Fabricarea a 328 de grinzi presupune un depozit de 40%,
nu de 33%, după cum e prevăzut în contract.
Mai exact, dl Hoffmeister vrea...
De șase zile cuptorul acela nu funcționează!
Crăpătura din rezervor a fost reparată.
Problema reală e că acest cuptor nu e în funcțiune!
Puteți bate la mașină pentru a le arăta la reuniune?
Herr Hoffmeister vrea să adauge niște note înainte de a le distribui în fabrică.
Lăsați-mi o copie pe birou.
... dacă am renova turnătoria costurile de producție vor scădea
și-am mări producția până la 12 tone...
Vă mulțumesc, ajunge pentru azi.
Puteți pleca.
Herr Zeitz!
Sunt Frau Hoffmeister.
Soția dlui Hoffmeister?
Sigur. Nu sunt sigur mama lui.
În sfârșit ne cunoaștem. Soțul mi-a vorbit mult de dvs.
Tocmai voiam să iau o ceașcă cu ceai. Mă însoțiți?
Accept cu plăcere, dar...
Sunt deja în întârziere. Cu multă plăcere pe altădată.
La revedere , dle... dnă Hoffmeister.
Pentru mine muzica e cel mai important lucru din lume.
Cu excepția soțului meu, desigur.
Mulțumesc, mă ocup eu.
- Lapte? - Mulțumesc.
Mulțumesc ca refuz, sau ca acceptare?
Da... nu. E perfect.
Am uitat despre cine e vorba, dar cineva a spus odată
că muzica ar putea exista fără lume,
dar lumea nu poate exista fără muzică.
Cred că Goethe a spus.
Așa e.
Sunteți pasionat de literatură, herr Zeitz?
În realitate citesc doar cărțile științifice.
Ceaiul e foarte delicios.
- N-ați mai băut ceai până acum? - Nu, e prima dată.
Nu mai vorbim despre mine, povestiți-mi despre dvs.
Mă tem că nu e nimic de spus.
Sigur aveți o familie.
Pe tata nu l-am cunoscut, mama a murit când eram foarte mic.
- Cine s-a ocupat de dvs? - Am crescut într-un orfelinat.
Ați fost un elev strălucit.
Studiul era singura mea speranță, unica mea oportunitate.
- Aveți o locuință confortabilă? - Da, mulțumesc.
L-a comandat soțul meu. Nu mă entuziasma să fiu model, înțelegeți?
- Îmi place foarte mult acesta... - Sunt de acord cu dvs.
L-am văzut într-o vitrină și m-am îndrăgostit imediat.
Soțului meu i se pare terifiant.
Mai doriți ceai?
Nu, vă mulțumesc, trebuie să mă-ntorc la birou.
Da, desigur, s-a făcut târziu. Otto va apărea și el.
Otto e fiul nostru. Nu l-ați cunoscut încă?
Nu.
E un copil foarte vioi, vesel, dar nu-i place prea mult școala.
Mi-am amintit...
că dădeam lecții în privat când eram student.
Dacă doriți, aș putea da câteva lecții fiului dvs.
- Ați avea timp? - Aș găsi timp.
Continuați, nu voiam să vă deranjez. Mi-am lăsat ziarul pe undeva pe-aici.
- Ce părere ai de tânărul nostru prieten? - Ghicește ce mi-a propus?
- N-am idee. - Să-i dea lecții lui Otto!
Cu timpul vă veți ocupa de întreaga familie.
E ușor, poți.
Vezi? Ești făcut pentru asta, serios.
Acum să citim puțin în franceză. E o limbă minunată.
Nu-i adevărat! Mama mă obligă s-o studiez, dar eu o urăsc!
Încearcă să-mi citești povestea asta.
Lupul și câinele.
Un bănuț pentru gândurile tale, Fritzi.
Nu-mi mai spune așa!
Cum vrei, Fritzi.
Nu acum.
De ce?
Am ceva important de terminat pentru mâine.
- Ești sigur că n-ai un alt motiv? - Nu, care ar fi?
Ca ăsta!
Ca acesta, ca ăsta...
Ca aici, ca dincolo...
Karl, te rog, nu știi cât de fericit va fi!
I-am spus și lui, trebuie să aștepte până la Crăciun.
Știu, dar a fost foarte bun la examene, a luat note excelente.
Mulțumită prietenului nostru.
Cât ar costa trenul?
- Fie! - Mulțumesc, jur să nu vă mai deranjez.
Cum să-i reziști?
Te poți juca și declina un substantiv în același timp?
Dominus, domini, domino...
- Dominum. - Dominum, domini, domino.
Domini, dominorum, domines. Dominos, domini, dominis.
Foarte bine. Din nou!
Singular. Dominus, domina, dominum, domini, domino.
Plural. Dominii, dominii, dominos, dominorum, domines.
Singular. Dominus, domina, dominum, domini, domino.
Plural. Dominii, domini, dominos, dominorum, domines.
Singular. Dominus, domina...
Luați asta pentru dvs.
Ce este?
Un mod de a vă mulțumi pentru munca generoasă cu Otto.
Nu pot accepta.
Ar trebui. Fiecare muncitor are dreptul la salariu.
Probabil n-ați înțeles. Nu vrea bani de la dvs.
Așteptați.
Îmi cer scuze, probabil nu am fost delicată.
- Sper să nu fi supărat. - Nu.
Vă ajut.
Și ca să mă fac iertată, mi-ar plăcea să stați la cină cu noi câteodată.
Chiar și în seara asta, dacă sunteți liber.
Îmi pare foarte rău, sunt ocupat.
Noi, germanii, suntem o putere industrială. Care ne e punctul slab?
- Am impresia că-mi veți spune. - Materiile prime. Astea ne lipsesc.
Considerând activitatea dvs, în fiecare an o treime din cheltuieli
e destinată achiziționării manganului. Iar prețul continuă să crească.
- S-ar putea folosi mai puțin mangan. - Imposibil, e componentul principal.
- Unde vreți să ajungeți? - Ceea ce vreau să vă spun...
e strict confidențial.
Au descoperit zăcăminte de mangan în Mexic și sunt uriașe.
E destul cât să meargă turnătoria decenii întregi.
Este strict confidențial, dar sunteți la curent.
Da, un fost coleg de facultate lucrează la Veracruz și mi-a spus.
Trebuie doar să fim primii. Formăm un consorțiu, cumpărăm pământ,
să ne asigurăm drepturile și să-l extragem.
- Mexic e cam departe, nu credeți? - Suntem în secolul XX.
E epoca vitezei, a noilor orizonturi. Lumea e la dispoziția noastră,
Trebuie doar să...
O clipă.
De câte ori îmi ascult soția cântând piesa asta, mă emoționez profund.
E foarte emoționant, nu credeți?
Da.
Despre ce vorbeați?
Că e foarte emoționant.
Nu, mă refeream la Mexic.
Îmi cer scuze.
Spuneam...
Că trebuie să profităm de oportunitatea asta prețioasă.
De ce Mexic s-ar oferi unui producător de oțel german
când are americanii acolo?
De ce?
Pentru că...
Ați aflat de revoluție, de Pancho Villa, Zapata?
Sigur, am citit prin ziare.
Consultanții noștri militari au avut un rol fundamental.
Da.
Guvernul mexican vrea să reducă influența Americii de Nord
atrăgând investitori europeni.
Ușa lor e larg deschisă.
Cât credeți c-ar trebui să investim pentru început?
Bună ziua.
Căutați pe cineva?
- Herr Friedrich Zeitz locuiește aici? - Acum e la serviciu.
Da, știu, mă întrebam doar dacă i-aș putea vedea apartamentul.
Apartamentul său? E sus, la ultimul etaj. Cine sunteți?
Nimeni, sunt proprietăreasa.
Iertați-mă, nu mi-am imaginat. E la ultimul etaj, camera 14.
- Vă conduc. - Nu vă faceți griji, dați-mi doar cheile.
- Vreți să-i las un mesaj? - Da, să nu-i spuneți c-am trecut pe-aici.
Secretarul personal?
- Mă tem că nu sunt la înălțime. - Sunteți tânăr, dar aveți calitățile.
Cui ar trebui să-i mulțumesc pentru noua afacere din Mexic?
Nu știți cât de onorat sunt pentru încredere.
Am doar o singură condiție, și nu e hotărâtoare.
M-am gândit să părăsiți locuința actuală și să vă transferați aici.
Ar fi mult mai avantajos în orice aspect.
Înțeleg, sigur...
Ce vă reține? Ideea de a vă muta aici e mai puțin încântătoare
decât să locuiți în mansarda aia?
- V-am zis că locuiesc într-o mansardă? - Da.
Sau nu?
Dle Zeitz!
Soțul mi-a spus de propunere și înțeleg că aveți rezerve.
Pot ști de ce natură sunt?
Am mai locuit cu alți angajatori și prefer să...
Dar soțul meu nu vă oferă un serviciu de servitor.
Eu...
- Țin mult la independența mea. - Îmi dau seama de cât de important
e pentru un tânăr să fie independent.
Sunteți sigur că e singurul motiv?
Din partea mea aș face totul pentru a vă face șederea cât mai plăcută.
- Știu, vă mulțumesc. - Nu, eu vă mulțumesc că ați acceptat.
Vă așteptăm mâine. Îl trimit pe Hans să vă ia lucrurile.
Nu pot refuza, e vorba de cariera mea.
Mă voi întoarce imediat ce pot, îți promit.
N-o face!
Te rog.
Nu acum.
După cum vedeți, casa asta oferă spațiu pentru toți.
Aceea e scara pentru servitori.
Nu, camera dvs e aici.
A noastră e la capătul coridorului.
Vă rog să-mi spuneți ce nu vă place.
Sunteți asistentul soțului meu, iar eu sunt soția lui.
- Aș zice să folosim francheța reciprocă. - De acord.
Cina e la 7:30. Soțul meu e foarte punctual.
Vrea ca supa să fie servită exact la ora asta.
- Da, dnă Hoffmeister. - Charlotte, dar toți îmi spun Lotte.
- Camera e pe gustul dvs? - Impecabilă, mulțumesc mult.
- O toamnă foarte frumoasă. - Da, e o explozie de culori.
Îmi cer scuze pentru întârziere, dar m-a reținut Otto.
Dlor, permiteți-mi să vă fac cunoștință. Dl Zeitz, soțul meu, Karl. Karl, dl Zeitz.
Trebuia să-l fi văzut. Se poticnea la fiecare obstacol.
La urmă i-am cerut antrenorului să-mi dea un cal mai docil.
Mi-a spus: draga mea, calul e ca o oglindă.
Reflectă cu fidelitate teama, iar cu timpul, curajul dvs.
Dacă refuză să sară peste obstacol, înseamnă că dvs nu sunteți pregătită.
Îmi amintește de medicul acela din Viena care susține că analizează mintea
interpretând visele. Cum îl cheamă?
Nu te preface că nu știi.
Soțul meu adoră s-o facă pe prostuțul.
Bine, mă duc la culcare.
Ne vedem, draga mea.
- Noi ne vedem mâine. - Desigur, dle.
Mulțumesc, Meg. Ești liberă.
Soțul meu nu mănâncă desertul și are obiceiul să se retragă la 8:45.
- În fiecare seară? - Da, cu excepția zilei de 31 decembrie.
Nu știam nimic despre viață înainte să-l cunosc pe Karl.
Urma să mă mărit cu primul meu logodnic. Am crescut împreună, de adoram.
Dar el a murit într-un accident la munte...
Karl era un prieten de-al părinților mei.
M-a ajutat să trec peste durere, am fost umărul pe care am plâns.
De ce-mi spuneți toate astea?
Îmi imaginez că sunteți surprins de diferența de vârstă dintre noi.
Nu.
Scuzați.
De ce vă uitați fix la el?
Nu neg că e un portret foarte frumos.
Dar nu mi se pare fidel.
Fidel?
Exact, e ca o mască.
E superficial, nu arată ceea ce, cu adevărat...
sunteți.
E timpul de mers la culcare.
Mai rămân puțin.
Voi încerca să mai fac ceva la puzzle.
- Vă veți găsi camera? - Da, dnă Hoffmeister.
Lotte! Noapte bună, Friedrich.
Noapte bună, Lotte.
Așadar, dacă schimbăm cel de-al treilea cuptor cu un altul mai...
Să sperăm că vom putea găsi minerale asemănătoare, ca nichelul și cuprul.
și e normal să ne așteptăm la o creștere de 115 % în primul an...
- Dna Lotte e acasă? - Nu știu, dle.
Olanda, Amsterdam. Grecia, Atena, Serbia, Belgrad...
Elveția, Berna, Belgia, Bruxelles, Danemarca, Copenhaga,
Finlanda, Helsinki, Portugalia, Lisabona, Anglia, Londra...
Tata nu m-a lăsat să studiez muzica. A preferat să învăț să lupt cu spada.
Spune că-mi va fi mai de folos când voi fi mare.
Pentru ce anume?
Să mă duelez cu cine-mi dezonorează soția sau mama.
Ajutor! Un monstru!
Îl văd, e un șoarece!
Nu, Otto! N-o face.
Mulțumesc.
Bancherii din Frankfurt au arătat interese pentru proiectul nostru.
Așteaptă să ne vadă planul de investiție.
Cum vă petreceți duminica?
Nu știu, probabil mă duc în vreun bar.
Poate voi face o partidă de biliard cu prietenii.
Vă duceți la vânătoare de femei.
- Nu aveți nicio mândruță? - Aș prefera să nu vorbesc, scuzați-mă.
Așadar e o iubită secretă.
E târziu, spor la treabă.
Frau Hoffmeister.
N-ar pierde slujba de la 10:00 nici dacă lumea ar lua foc.
- N-o însoțiți? - N-am timp de prostiile alea.
Dacă vreți să mergeți la biserică, n-am să vă rețin.
Eu? Nu. Mulțumesc, nu.
Doar pasiunea ce atinge fundul abisului vă va putea conduce la inima...
Doar celui ce va fi în stare să se piardă i se va acorda șansa redescoperirii.
Vă rog să luați loc.
Unu, doi, trei, gata!
Trebuie să vă duceți înapoi! V-am văzut.
- Trebuie să vă duceți înapoi! - Nu, rămân aici.
Unu, doi...
Am câștigat!
- Acum e rândul meu. - Ești o trădătoare.
Poftim?
O, nu, nu păcălesc, sunt rapidă ca un fulger.
De ce ești încruntat? Zâmbește-mi!
- Nu sunt o trădătoare, nu? - Nu sunteți.
Oprește!
Mulțumesc.
- Așadar, vă putem avea cu noi? - Nu reușesc, am mult de lucru.
- Chiar și azi, că e duminică? - Chiar și azi.
Nu mergeți niciodată la biserică?
Soțul meu a devenit intolerant la orice fel de zgomot.
Îl deranjează chiar și când cânt la pian.
Nu-l mai pot ține pe Otto închis în mănăstirea asta.
Dacă nu veniți, se va simți tare prost.
Otto.
Veniți.
Ce copil încântător, exact ca părinții săi.
- Vă ador parfumul. - Mulțumesc.
Spuneți-mi ce parfum e.
Nu se întreabă niciodată o doamnă ce parfum folosește, tinere.
Nu știam, îmi cer scuze.
Dacă nu vă întreb, cum aflu care e?
E L'Heure Bleue a lui Guerlain.
Vi se potrivește foarte bine.
Dl Guerlain l-o fi creat special pentru dvs.
Gata, zâmbiți!
Otto. Unde-i?
Otto!
N-aș vrea să par indiscretă...
- Dar soțul meu mi-a spus... - Da?
Că aveți o prietenă în oraș, o prietenă specială.
Nu mă așteptam să vă spună.
Noi ne povestim totul, nu avem secrete.
Dar vă garantez că nu mi-a spus și altceva.
De acolo am dedus că e vorba despre o relație secretă.
Da, așa este.
Mi se pare foarte romantic să ai o poveste de dragoste secretă.
Exact ca în romane.
Sunteți un domn dacă nu-i revelați numele.
Vi-l voi spune într-o bună zi, probabil.
Oprește! Oprește!
- Ai devenit unu' mare, așa-i? - Nu fi prostuță.
L-am întrebat pe paznic. Mi-a spus că ai luat locul patronului.
- Sunt doar secretarul său personal. - Și mașina asta?
- Mă lasă s-o folosesc. - Ca și pe nevastă-sa.
Ai uitat astea. Sunt spălate și călcate.
Mulțumesc.
- Mi-ai promis că te întorci repede. - Am avut multă treabă.
Acum e un cuplu în camera ta.
Așteaptă un copil. Vor fi foarte fericiți împreună.
Anna, trebuie să plec.
Ai făcut-o acum ceva timp.
Plecăm.
Sigur, grăbește-te! Fugi la târfa ta travestită în prințesă!
Pare că n-ați îmbrăcat altceva în viața dvs.
- Vă dau și jobenul meu. - Considerați că e absolut necesar?
- E indispensabil. - În cazul acesta vă mulțumesc.
Eu vă mulțumesc că m-ați scăpat de plictiseala asta.
De o seară în oraș, ascultând dolofani ce urlă și mor.
- Aș prefera să merg pe jos. - Cum doriți.
- Singur. - De ce?
Pentru că... Știți de ce.
Nu, nu știu, spuneți-mi, vă rog.
N-are niciun sens să continuăm așa.
La ce vă referiți?
Să continuăm să ne mințim.
Să ne mințim?
Ce v-a mai trecut prin cap, herr Zeitz? Cine credeți că sunteți?
Și cine credeți că sunt eu?
Ajutor! Veniți! Repede!
Nu stați înțepenit acolo! Ajutați-mă! Ajutați-mă să-l ridic.
A avut o criză urâtă! Karl, mă auzi? Te rog, răspunde-mi!
Da?
Îl chem pe dr Meyer.
Îți va face injecția obișnuită.
Nu-i necesar. Voi fi bine.
Spuneți-mi totul.
Despre ce?
Despre seara dvs la operă.
A suferit de un atac grav de inimă.
Doctorul spune că s-ar putea să nu-și revină, dacă nu stă la pat.
A fost un mare noroc că v-am avut aici. Dacă soțul meu nu ar fi supraviețuit...
s-ar fi dus orice speranță.
Un nou utilaj a fost instalat, dar înainte de a produce e nevoie de o lună.
Nu trebuie să ne îngrijorăm, munca asiduă ne-a răsplătit.
Mâine bancherii vor semna pentru afacerea noastră din Mexic.
- Habar n-aveam. - Voiam să fie o surpriză.
Roata se-nvârte.
Va fi nevoie de un om la fața locului care să supravegheze extracțiile.
- Adică în Mexic? - Unde în altă parte?
- Și dvs sunteți omul perfect. - Poftim?
- Eu? - Vreau să plecați cât mai repede.
De ce tocmai eu?
Ideea acestui minunat proiect a fost a dvs, sau mă-nșel?
Gândiți-vă puțin.
Veți călători, veți traversa lumea, veți înființa un oraș minier,
veți explora măruntaiele Pământului!
E nevoie de un tânăr capabil și ambițios.
Trebuie să vă consider oferta ca un soi de exilare?
Exilare din ce?
Bine.
Dacă vreți să plec, voi pleca.
Există vreun motiv care vă reține, ceva ce eu nu știu?
Dacă aveți vreun dubiu, ceva ce vă reține...
Nu vă voi obliga tocmai eu.
Nu există, credeți-mă. Nu e nimic și nimeni.
Cina e servită, nu veniți la masă?
Nu vă simțiți bine?
Soțul dvs nu v-a informat?
Despre ce?
Trebuie să merg în Mexic pentru doi ani.
Pentru doi ani?
Nu puteți, voi muri!
Când trebuie să plecați?
Peste 10 zile.
Nu, vă rog, nu!
Nu pot trăi fără dvs.
De ce nu mi-ați mai spus?
Să vă spun ceea ce ați știut dintotdeauna?
Nu.
Nu aici, nu acum.
Mamă! Tată!
Nu! Nu acum!
Vă implor, aveți milă de mine.
Nu!
- Și-atunci când? - Când vă veți întoarce.
- Peste doi ani? - Da.
- Mă veți dori și peste doi ani? - Mă veți dori și-atunci?
Trebuie...
noi doi trebuie să ne facem o promisiune. Promisiune de iubire, e corect așa.
Nu.
Friedrich, Friedrich, unde naiba sunteți?
Aranjam florile când una din creaturile alea urâte din grădină,
una din alea pline de păr...
și-am dat peste vază.
M-am speriat, am țipat, iar Friedrich mi-a venit în ajutor.
A aruncat-o de la geam. Acum e totul în regulă.
Veniți, Friedrich. Și eu am nevoie de ajutor.
Nu, iubitule, Otto îl așteaptă pentru lecții.
Așadar, vei vedea cowboy-i și indienii?
Nu, Mexic nu e America.
Dar tot e o țară imensă cu multe deșerturi.
- Vei primi și pistol? - Fii convins.
- În cât timp ajungi acolo? - În ceva mai mult de trei săptămâni.
Ne urcăm în Hamburg, aici, acostăm în Anglia și Franța,
trecem pe lângă Spania și Portugalia, apoi traversăm Atlanticul.
până în Brazilia. Apoi Venezuela și ajungem în Mexic.
Într-un port numit Tampico.
- Îmi trimiți timbre pentru colecția mea? - Ajunge, Otto, e vremea cinei.
Dar după asta te vei întoarce la noi?
Da, promit că mă voi întoarce.
Iată, am terminat.
Ce facem?
Desfaceți-l.
Gata!
Opriți-vă!
Veniți mai aproape de mine.
Mi se pare ridicol că masa asta mare ne ține despărțiți.
În curând o va face oceanul.
De ce să nu încercăm să fim fericiți în seara asta?
Da, îmi cer scuze.
Pentru ultima dvs noapte.
Pentru ultima noastră noapte.
Pot...
permiteți?
În numele acestei nopți...
vreau să vă fac o propunere
și vreau să reflectați bine înainte să-mi răspundeți.
Dacă dvs...
- Pot să strâng masa? - Sigur, mulțumesc.
A fost delicios.
Dacă ați veni cu mine, împreună cu fiul dvs, desigur...
- Nu e posibil. - Gândiți-vă cu mare atenție.
E doar un vis.
Atunci voi rămâne aici.
Ne vor descoperi, dacă rămâneți.
Voiam să-l salut pe Friedrich, înainte să plece.
- În zorile zilei, mi se pare. - Exact, la 5 fix.
Atunci trebuie să profităm cât mai bine de ultimele noastre momente.
Vreau să vă mulțumesc
că ați acceptat acest imens sacrificiu.
Lăsați în urmă țara, dar și tot ce vă e drag.
Karl, chiar crezi că trebuie?
De ce trebuie să ne negăm o plăcere...
când sângele încă ne mai aleargă prin vene?
Iubirea mea secretă,
scrisorilor le ia atât de mult să ajungă încât mi-e imposibil să vă aștept răspunsul.
Bună ziua, am venit să ridic scrisorile dnei Verlag.
- Vin tocmai din Mexic. - Controlez imediat.
Suntem încă la faza de prospectare.
și trebuie să străbat distanțe enorme călărind.
A trebuit să învăț să călăresc, să trag, să aprind un foc.
Îmi obosesc mintea lucrând, încercând să atenuez dorința de dumneata.
Dar în fiecare seară, când stau lângă foc, oricât aș fi de obosit, vă scriu.
și invidiez foile astea pe care mâinile dvs le vor atinge.
cu care vă atingeți sânul,
sau pe care vă sprijiniți buzele.
Iubitul meu, gândul meu e plin de dvs de cum deschid ochii.
Lipsa dvs nu-mi dă pace.
Imediat ce ne-am descoperit iubirea am fost obligați să ne despărțim.
Iar când trenul v-a dus departe, am înțeles că absența dvs îmi va fi insuportabilă.
Dar vă rog, credeți în mine și în promisiunea noastră.
Voi trece proba cu neclintita putere a sufletului.
Nu doar distanța e inamicul nostru, ci și timpul.
Puțin câte puțin, trecutul ia forma unui tărâm străin.
Scrisorile dvs sunt tot ce am pentru a vă menține vie în mine.
Vă păstrez scrisorile ca pe un tezaur,
dar vă mărturisesc că ieri teama m-a cuprins când Otto mi-a arătat un timbru mexican
spunându-mi că era un cadoul de la tatăl său.
Uite timbrul pe care mi l-a dat tata.
Am tremurat la ideea că v-ar fi putut găsi scrisorile.
Am primit o scrisoare de la Friedrich.
Bietul băiat a fost ghinionist. A luat nu știu ce fel de febră.
A riscat să moară.
Doamnă, vă simțiți bine?
Lăsați-mă să vă ajut.
Dragă herr Hoffmeister,
aici lucrurile merg minunat și ar trebui să mă întorc peste șase luni.
Între timp mă grăbesc să vă urez un fericit și prosper 1914...
dvs, grațioasei soții și micuțului Otto.
Cu devotament, al dvs Friedrich Zeitz.
Tată, pot ține timbrul pentru colecția mea?
- Hans, ce-i cu clopotele astea? - Înseamnă că suntem în război, dnă.
După ce am consolidat toate fronturile, glorioasa noastră armată
a decis să ia inițiativa, de data asta în est.
Cât mi-aș dori să se termine războiul.
Nu contează dacă pierdem sau câștigăm.
Nu știu dacă să mai sper în reîntoarcerea dvs.
Asta ar putea fi ultima mea scrisoare,
sau ultima scrisoare pe care o veți primi o vreme.
Tocmai am primit vestea blocadei naval.
Mă simt ca arestat la domiciliu,
despărțit de țara mea și de femeia pe care o iubesc
de un ocean de oțel și foc.
Au fost returnate.
De ce?
Bănuiesc că din cauza războiului.
- E război în Mexic? - Nu știu ce să vă spun.
Soțul meu v-a întrebat cumva dacă aveți vreo veste de la Fried...
de la herr Zeitz.
Am pierdut orice contact cu el, din păcate.
Cum așa?
Herr Hoffmeister nu v-a spus?
Traficul maritim între Europa și America de Sud e întrerupt deocamdată.
Nu sunt nave, nu e nici poșta.
Nu se poate să-i trimiți o cablogramă doar pentru a ști dacă e bine?
Sunt sigură că e bine.
Acolo nu-i război.
Spuneți-i soțului dvs să nu se îngrijoreze, frau Hoffmeister.
Nu pot... Nu pot respira!
E în regulă, e totul bine.
Continui să scriu scrisori pe care nu le veți citi niciodată.
Nu mai am nicio veste.
Turnătoria a fost rechiziționată pentru a construi piese de artilerie.
Karl a încercat să se opună.
L-au alungat. Acum e un ofițer în locul său.
După lovitura asta bietul meu soț s-a îmbolnăvit din nou.
Sunt terorizată.
Nu am cui să mă plâng.
Lumea de ieri, lumea pe care o știam, dispare.
Iar prezentul e o agonie.
În ultima sa zi de viață, Karl mi-a dezvăluit un secret minunat.
Mi-am dorit ca voi doi să fiți împreună de la început.
Dar apoi durerea m-a răpus.
Mi-am dat seama că-l iubeai mai mult decât m-ai iubit pe mine.
A pus stăpânire pe inima ta și n-a lăsat niciun loc pentru mine.
Cum aș fi putut să te împiedic să-l iubești?
I-am explicat lui Otto că pentru binele lui i-ar fi mai bine într-un internat.
Dar în adâncul sufletului meu știam că simte că-l abandonez.
Ca mine acum, că mă simt singură. Fără nimeni pe care să iubesc.
Îmi amintesc versurile unei poezii pe care v-am citit-o într-o seară,
cu o săptămână înainte să plecați.
În vechiul parc înghețat și tăcut,
Trec două umbre-n ceasul cenușiu.
Și mi-ați răspuns imediat: de ce să căutăm refugiu în trecut?
când ne putem bucura de prezent?
Vă rog, dnă, nu stați pe întuneric.
De-acum sunt șase ani de când suntem despărțiți.
Iar de patru nu mai am nicio veste.
Nimic, nici măcar o veste.
Cu toate astea nutresc certitudinea
că sunteți pe undeva în viață.
Gândul meu e la dvs în orice clipă.
Singurul lucru care mă ține în viață e amintirea iubirii noastre.
Și tocmai pentru iubirea noastră sunt în doliu.
Pielea ta, pielea mea, uniunea noastră.
Doamnă!
Am pierdut războiul.
- Ce ați pierdut? - Germania a pierdut războiul.
Alo!
Da, mâine.
Da.
Dle secretar!
Bună, Hans.
Mulțumesc.
Ce bucurie să fiu din nou aici după toți anii ăștia.
Da, herr Zeitz, după toți anii aceștia.
Bună, Friedrich, bine te-ai întors.
Sper să nu fi trecut prea mult timp.
M-am întors în Germania pentru afaceri, așa că m-am gândit să vă vizitez.
Foarte drăguț din partea dvs. V-ați stabilit în Mexic?
Mai mult de nevoie decât din plăcere.
- Tot în sectorul minier? - Nu.
Mi-am folosit cunoștințele pentru înființa o fabrică de fertilizatori chimici.
Mă bucur că aveți o poziție bună.
Intenționați să stați mai mult în Germania?
Nu știu sigur, depinde de cum merge afacerile.
Am venit să semnez un contract cu o companie din Frankfurt.
V-am pierdut urma, scrisorile n-au mai ajuns.
- Ale dvs. - La urmă am încetat să vă mai scriu.
V-am trimis una imediat după armistițiu.
Cred că s-a pierdut.
Un accident m-a făcut inapt pentru serviciul militar.
Oricum, eram în arest la domiciliu.
Ați fi dorit să vă serviți țara?
Mă simțeam foarte vinovat la gândul că cei de vârsta mea
au plecat la luptă.
Când a început blocada, am încercat să fug. Voiam cu disperare...
să mă întorc în țara mea.
- El e Otto? - Da, are 19 ani acum.
Studiază geografia și visează să exploreze zonele polare.
Ce-mi spuneți de dvs?
- Care-i visul dvs? - Nu am niciun vis.
Trăiesc, iar lumea e în pace.
Da, așa este.
N-am reușit să-l completez. Lipsește o piesă.
Nu, e aici. Uitați!
Sunt toate.
- Unde ați găsit-o? - Aici. A fost aici tot timpul.
L-am vândut. Oricum nu vă plăcea.
- Portretul soției lui herr Hoffmeister. - Acum e văduva sa.
Da, am aflat.
Îmi pare rău.
Eu nu m-am însurat până acum. Am avut femei...
Normal, doar n-am să vă blestem pentru asta.
- Ceai? - Nu, mulțumesc.
Adevărul e că trebuie să mă întorc la hotel.
- Atât de curând? - Am o întâlnire de afaceri.
Sigur, înțeleg perfect.
- Mulțumesc că v-ați deranjat... - Aș vrea să vă cer o singură favoare.
Da.
M-aș putea uita prin vechea mea cameră?
E prostesc, știu, dar...
se devine sentimental cu trecerea anilor.
Camera a rămas așa cum ați lăsat-o. Nimic nu s-a schimbat.
Nici dvs.
Vedeți, nimic nu s-a schimbat.
A rămas ca atunci.
Așa este, totul e neschimbat.
Cu excepția dvs.
Nu am uitat promisiunea pe care ți-am făcut-o.
Aproape am ajuns.
A fost o călătorie lungă.
- Vreo șansă pentru vreo cameră? - Nu, nimic liber.
Nici dvs? Ce se întâmplă în orașul ăsta?
Parada veteranilor.
Hotelurile au fost asaltate de veterani.
Rană de război?
Așadar, sunteți aici pentru paradă.
Da, exact.
O clipă...
aveți noroc. Tocmai s-a eliberat o cameră.
- Sunteți herr... - Zeitz.
- Herr și frau Zeitz? - Da, dl și dna Zeitz.
E prima dată când veniți în oraș?
Nu, am mai fost o dată.
În trecut.
Vă dau cheia.
Doriți să facem o plimbare?
Sigur, cu plăcere.
Ne-am mai plimbat pe cărarea asta cu Otto. Vă amintiți?
Da.
Nu făcea decât s-alerge înainte
și-am riscat să-l pierdem de un milion de ori.
Îl strigam mereu,
dar în realitate doream să stau singură cu dvs.
Atunci eram doi străini.
Ca acum?
Nu mă mai părăsi de-acum.
N-o face din nou.
N-am s-o mai fac...
N-am să te mai las.
A fost o călătorie lungă.
Sincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team - www.subtitrari-noi.ro
Traducerea și adaptarea după sonor: dani67(c) RoSA-Team
Traducerea după dublajul în limba italiană