Превод и субтитри KikoDraka & hitzata
* UNACS TEAM | УНАКС ТИЙМ *
Пресякох иранската граница на път за областта Хабала,
където са заповядали да се унищожат мрежа от пещери при залез слънце.
Опасявам се, че там може да има важни за човешката история артефакти.
Ако загина, искам да е ясно, че дойдох в тази страна по своя воля,
знаейки, че наказанието за навлизане е закопаване в пясъка до шия
и замеряне с камъни.
Обаче първо трябва да ме хванат.
Бързо. Насам.
Скарлет. - Риза. Благодаря ти.
Ако те заловят, ще бъде много лошо за теб.
Знам, ще бъда бърза. - Добре.
Оттук.
Използвай стълбата. - Добре.
Нямаш много време. - Зная.
Вече опразниха района. - Знам, Риза. Бързо.
Следвай ме.
Хайде.
Внимавай къде стъпваш. - Всичко е наред.
Изгаси светлината.
Насам.
Трябва да си тръгваме. Закъсняхме.
Не. Няма да взривят пещерите преди залез.
Имаме няколко минути, няма да си ходим.
Да побързаме. - Да.
Хайде. - Мамка му.
Тук. - О, Господи.
Боже! По-хубаво е от снимките.
Добре. - Моля те, побързай.
Добре. Трябва да има още.
Какво правиш? - И без това ще ги взривят.
Не мога да мисля с това на главата.
Ще те чуят. Спри. - Една минута.
Господи!
О, Господи!
Риза, знаеш ли какво е това? - Не.
О, Боже! Това е Ключът на розата!
Внимавай. Побързай, моля те.
Няма да се бавя. - Скарлет, стига. Хайде!
Не тръгвам, без да сканирам символите.
Трябва да тръгваме. Чувам ги.
Баща ми търсеше това цял живот. Не мога да тръгна.
Скарлет, имам семейство. - Всичко ще е наред.
Бъди внимателна. - Няма да се бавя.
Внимавай.
Хайде, Скарлет.
По дяволите.
Така.
Скарлет.
Ехо?
Скарлет...
По дяволите!
Риза!
Скарлет! Насам!
Насам. Хайде.
Добре ли си?
Хайде, подай ръка.
Успях!
Толкова ми напомняш на баща ти.
Но ти трябва да си по-внимателна.
Разследването му го докара до лудост.
Баща ми не беше луд.
Всеки, който търси камъка на Фламел е луд.
Всички намериха смъртта си.
КАКТО ГОРЕ, ТАКА И ДОЛУ
Може да започнеш като се представиш. - Добре.
Казвам се Скарлет Марлоу, професор в Лондонския университетски колеж.
Доктор съм по градска археология, магистър по химия
и доктор по симвология.
Владея четири езика, плюс два мъртви.
Имам черен колан по Крав мага, така че внимавайте.
Доста докторантури за възрастта ти.
Баща ми настоя. Семейството ни е много ученолюбиво.
Извини ме за секунда.
Благодаря.
Трябва да научиш френски. - Да, ще се наложи.
Баща ти. Какво ти е разказвал за Философския камък?
Всичко. Това е неуловима субстанция,
която превръща всеки метал в злато
и може да ти осигури ключа към вечния живот.
Малко недодялано изображение, но в общи линии
Създаването на камъка се явява начало на алхимията,
която е най-ранната форма на наука
и изучава трансформацията във всичките й форми. Баща ми...
беше виден световен историк алхимик.
Имаше много спекулации относно психическото му състояние.
Има ли нещо вярно в тях?
Защо? Понеже се самоуби?
Преди 600 години великият алхимик Никола Фламел
живеел тук, в тази къща в Париж.
Силно вярвал, че ще успее да създаде Философския камък,
който би му донесъл желаното здраве,
както и вечен живот.
Когато мародери, опитващи да се докопат до Философския камък,
изкопали тялото му от гробището, което се намирало в този район,
открили ковчега празен, както и този на жена му.
Това е надгробната плоча на Фламел,
която той сам изработил.
Баща ми вярваше, че местонахождението на Философския камък
е някак си закодирано в тези мистериозни символи.
Значението им си останало мистерия,
докато не открих митичния Ключ на розата.
Това е Розетски камък
използван за превод на алхимически символи на арамейски,
който за жалост не говоря.
Но пък познавам човек, който го владее.
Какви ги вършиш? - Трябва да отворя вратата тихичко.
Скарлет, недей!
Не мога да повярвам. Влязохме с взлом в църква.
Какво търси чак горе?
Обича да...
прониква на места като това и да поправя разни неща.
Впечатляващо. Страхотно хоби. - Така е.
Джордж? Ехо?
Видях ти чантата. Знам, че си тук.
Привет. Как си?
Каквото и да е, не искам да имам общо.
Не съм казала нищо. - Спестявам ти времето. Не!
Кой е този? Кой си ти? - Бенджи.
Прави документален филм за търсенето ми на камъка.
Естествено.
Бъди умен и стой далеч от нея.
Искам да те помоля една-едничка услуга.
Само една ли? Бенджи, споменавала ли е, че последния път
буквално се озовах в турски затвор?
Не беше затвор, а арест.
Арестуван в Турция.
Джордж, съжалявам. Не можех да позволя следата да изстине.
Има си хас. Преследвай дирята да видим къде ще те отведе.
Аз имам да поправям часовник.
Открих Ключа на розата.
Така ли? Беше в Иран, нали?
Да.
Знаех си. - Трябваш ми за превод от арамейски.
Чакай малко.
Отишла си в Иран?
Какво значение има кой е отишъл? - Направила си го, нали?
Сама?
Няма значение кой е отишъл.
Ти си ненормална.
Тя... Ти...
Откачена ненормалница.
Оправи го. - Да, да!
Хайде!
Добре ли си, Бенджи? - Да.
Добре. Сега ще стане много шумно.
Идваш ли? - Да.
По дяволите.
Погледни ги. Чуват камбаната за първи път от 284 години.
Ще ти помогна с превода.
Обаче това е всичко.
Хубава е. - Да. И има хубави крака.
Каза, че имам не повече от 10 минути. - Добре.
Откъде я познаваш?
Професионалните кръгове.
Звездата е амоняк. Това говори ли ти нещо?
Продължавай.
Бял... - Мечът е бял?
А нещо за ключа?
Нищо. - Няма нищо за ключа?
Защо няма ключ?
Носи ключа на гърба си. Виж.
Щом го носи на гърба си, означава, че ключът е отзад.
Отзад на плочата. - Скарлет, не!
Трябва да погледна. - Не! Стига!
Помогни ми. - По дяволите!
Внимавай. - Трябва да видя.
Внимавай с крака. - Да я сложим някъде.
Мамка му.
Няма нищо. - Виждам.
Амониев сулфонат дестилиран с избелващ препарат.
Общо взето смес от два основни почистващи продукта.
Кажи й, човече. - Какво правиш?
Няма да ти хареса, ако го вдишаш.
Това няма да доведе до нищо хубаво. - На гърба е. Не се вижда.
Господи.
Трябва ми кибрит. - Кибрит ли? Не!
Няма да палиш нищо. - Дай ми кибрита си.
В музей сме! - Тихо! По дяволите.
Господи. Това никак не е на хубаво.
Това беше яко.
Не е чак като да те вкарат в затвора, но все пак яко.
Грабвай камерата. - "С крила лешоядът пътя посочва,
в мрачния ден към светлината насочва,
под царството небесно изгубеното възвърнато ще бъде лесно.
На половината път до портата мрачна,
лежи плоча върху съдбата двузначна".
Под царството небесно, изгубеното ще бъде възвърнато лесно.
Ще бъде възвърнато. - Тоест под нощното небе.
На открито.
Или на плочата. И там има небе.
Браво. Добре. - Портата мрачна.
Адът. Тъмната порта. Вратите на ада.
- Нали?
Това не ни подсказва нищо.
Половината път между надгробна плоча и вратите на ада.
Почакай. Нося бележника на баща ми.
Боже. Добре.
Тук е отбелязано, според вярванията им,
разстоянията между Рая, Земята и Ада.
Според алхимиците числото на дявола е 741.
Логично е да са мислели, че адът е на 741 фута
под повърхността на земята. - Половината е...
370,5 фута под надгробната плоча на Фламел. Там ще намерим камъка.
Чакайте малко. Как смятате да достигнете 370 фута дълбочина?
Катакомбите. - Кое?
В Париж сме,
има над 300 километра тунели под краката ни.
Където лежат останките на 6 милиона трупа.
Шест милиона?
И аз там бих го скрила. - Естествено.
Гробът на Фламел е тук. - Налагаме картата на катакомбите...
Тук. По дяволите. - Сигурен ли си?
Защо? Какво има? - Мамка му!
Катакомбите не минават под гроба на Фламел.
Обаче, ако прокопаем проход през тази стена тук...
Не можем. Стените са варовикови. Не можем да прокопаем през тях.
Освен това са подсилени, след като част от града пропадна...
Тогава... - Чакайте малко.
През 1774 г, 30 метра от авеню Д'Анфе Рошеро
са буквално погълнати от земята.
Няколко години по-късно същото се случва и с Барие Д'Анфе.
Следва трето срутване.
Рю Дьо Иносен.
Защо улиците пропадат, щом има солидна основа под тях?
Добър въпрос, Бенджи. - Значи има скрита камера?
Така изглежда. - Трябва да слезем долу.
Ти трябва да слезеш. Не ходя под земята. Забрави ли?
Да. Извинявай.
В края на 1700 г,
жителите на Париж започнали да се оплакват
от ужасната миризма на препълненото гробище.
Нещо трябвало да се направи... - Бенджи, снимай това.
"Спрете. Това е империята на мъртвите."
Погледни структурата на кръстовете, които са създали. Красота.
Шест милиона тела, три пъти населението на Париж,
са положени в подземията,
което ги превръща в най-голямата гробница в света.
Побиват ме тръпки от това място.
Улови ли го?
"Под звука на тромпета, мъртвите ще се надигнат."
Бенджи, ето. Гробището на невинните.
Тези останки са от мястото, където е погребан Фламел.
Което означава, че...
... трябва да изминем
800 метра през тази стена.
Трябва да намерим път към забранените райони на катакомбите.
Вървете в клуб "Шоукейс".
Моля?
Търсете Папилон. Той ще ви вкара.
Папилон? - Мерси.
Върнете се в групата, ако обичате.
Извинете.
Сигурна ли си, че е тук? - Да, мисля, че...
Някъде тук е. - Как му беше името?
Папилон. - Папилон?
Папилон?
Какво искате? - Да влезем в катакомбите
и някой ни каза, че вие ще ни вкарате.
Да ви приличам на екскурзовод? - Да ви приличам на турист?
Защо искате да слезете долу?
Защото открихме таен тунел,
за който никой не знае.
Ето. - Познавам мястото.
Щях да го открия, ако съществуваше. - Не, нямаше.
Не сте го открили, защото е проектиран преди много години да бъде невидим.
Ако не знаете, че е там, не можете да го откриете.
И защо така?
Вярвам, че там има... съкровище.
Разбирате ли ме? - Да, знаем какво е съкровище.
Това е шега, нали? Сериозна ли сте?
На 100%.
Ако е истина, с приятелите ми искаме половината от съкровището.
Може да го вземете цялото. Ние търсим друго.
Нека е половината. - Става.
Значи ще ни заведете? - Да, съгласен съм.
Пробвай това. - Не, аз няма да идвам.
Ще дойде. - Няма да идвам.
Джордж, моля те, нуждая се от помощта ти.
Прати ми SMS, ако намериш нещо.
Няма да стане. Телефоните не работят долу. Земята е прекалено плътна.
Прекалено близо сме. - Знам.
Знаеш, че има нещо там. - Запознайте се с екипа ми.
Зед, катерачът. И Сукси, нашето банши.
Сукси, баншито?
Ще минем покрай "Плажът",
после ще е малко трудно, защото има вода до тук.
Подготвени сме. Имаме екипировка. - Всичко имаме.
Зед, нали? Откъде познаваш Папилон?
Израснахме заедно. Приятели сме.
Знаеш ли откъде му е белегът на ръката?
Не говорим за това.
Сукси, с какви опасности ще се сблъскаме долу?
Ако ни свършат батериите на фенерчетата, ще умрем.
Също, ако ни свърши водата или се раним.
Има и други опасности - полиция, прилепи,
плъхове, клаустрофобия, удавяне, буболечки.
Искате да ви направя Де Ниро? - Да.
Не го прави.
Не ставаш. - Нека го направя.
Мамицата ти, човече.
Нещо такова.
Ти си.
Чуйте го. И край. Това е. Цели 3 секунди. Не ставаш.
Щом излезем от вана, трябва да сме бързи.
Ако полицията ни сгащи с всичко това, сме прецакани.
Ясно? - Да.
Ще ви изпратя и изчезвам. - Бързо!
Давай, Сукси.
Побързайте.
Стойте.
Зед? - Да.
Не може ли да продължим?
Поздравления.
Време е да сложим фенерите.
Да вървим. - Добре.
Ще видиш ли дали работи? - Къде ти е фенерът?
Няма да идвам с вас. Повторих ви го многократно.
Ще ви оставям.
Остани още минутка.
Пристигнахме. - Къде? На мястото ли сме?
Тази пролука търсехме.
Това ли е? - Не се шегувахме.
Добре.
Да го направим. - Вижте, преди да слезем,
инсталирал съм миникамери на някои от фенерчетата.
Камера Б, добре.
Добре.
Камера В, проверена.
Да вървим. - Успех.
Скарлет, аз... Не трябваше да идвам чак дотук.
Моля те, имам нужда от теб. - Съжалявам.
Добре ли е?
Сигурен ли си, че няма да съжаляваш? - Успех.
Слушай, не знам какви ги вършиш, но решавай веднага.
Ще дойде. - Няма да идвам.
Джордж!
- Пази си главата!
Бързо! - Исусе! Полудя ли?
Димка, внимавайте! - Хайде! Хайде!
Внимавай! - Връщай се назад!
Тихо!
Добре ли сте?
Да проверим чисто ли е. Зед, Сукси. - Джордж!
Ти стой тук!
Джордж, имам фенер за теб. Ела тук.
Чакай само... - Скарлет, оправям се!
Трябва да го включа, чакай.
Добре. Камера Д, проверена.
Благодаря. - Наистина не обичаш пещери, нали?
Това работи ли? Благодаря, Бенджи.
Какво толкова казах?
Брат му се удави в пещера като бяха деца.
Мамка му. - Не знаеше, няма проблем.
Джордж? Добре ли си?
Ще съм. - Да.
Така и не се обади след Турция. - Знам.
Исках само да ти кажа, че ужасно съжалявам,
че те оставих там. - Знам.
Какво? - Наистина се радвам, че си тук.
Не ми пука. Не съм тук заради теб, Скарлет.
Съгласих се да ви превеждам, това е.
Знам... - Не исках да слизам тук.
Но ето ме. - Съжалявам. Джордж!
Полицията никога няма да хване Папилон.
Да вървим!
Джордж! - Идвам.
Това съм аз, класическият "Пап".
Красиво.
Ще минем оттук.
След мен, Бенджи. - Добре.
Добре ли си?
Май трябваше да обуя ботуши. - Предложих ти.
Тук става по-високо, ще се справиш. - Добре.
Колко навътре мислиш, че сме?
Добре ли е? - Къде сме?
Тук. - Аз ви доведох дотук.
Джордж? Добре ли си?
Имаш ли нещо да пази камерите от вода?
Да, готов съм. - Има специални торбички.
Ще вляза навътре.
Улица Безу. - Имам много готина зала там, но...
Трябва да плуваш дотам. - Няма да ходим. Не и този път.
Може би друг път.
Добре. Това е краят.
Добре ли си? Това място е ненормално.
Това са чаени свещи. Тук има хора.
Хайде.
Тук винаги има разни странни хора. - Май не се шегуваш.
Мамка му!
Добре, ще минем оттук.
Сериозно? - Предлагам да си вдигнете ръкавите,
за да не се порежете на костите.
Не, не, няма да минем оттук. - Да, това е единственият път.
Майната му, човече, няма да се катеря по кости.
Страшен гид намерихме. - Какво каза?
Ако искате гид, да си бяхте извикали гид.
"Вижте тук, вижте там." Но аз не съм такъв.
Ако искаш съкровище, пътят е натам.
Чакай, Папилон, виж. Това всъщност не е правилният път.
Оттук е много по-пряко. - Понякога грешното е по-добре.
Не! - Никой не ползва този коридор.
Защо? - Мястото е лошо.
Кака така лошо? Опасно е или...
Лошо като това, че, който влезе не се връща.
Говорим за някаква градска легенда.
Това може да ни спести часове.
Мислиш, че знаеш, защото си го прочела?
Просто виж картата. - Това? Това не са катакомбите.
Това няма да ти покаже нищо. Кажи ми кои от тези са пълни с вода?
Кои са се срутили? В кои има нещо зло?
Не викай. - Не знаеш!
Имахме приятел с прякор "Ла туп". Означава "къртицата".
Живя тук години наред.
Познаваше всеки коридор от системата, освен този.
Той знаеше, че има нещо ужасно там долу.
Но реши, че трябва да разбере.
Влезе и оттогава изчезна.
Така, че ако искате да ходите там, вървете, но без мен.
Нито пък мен.
Това е най-добрият път.
Тези хора са били тук и преди. Ние не.
Ако този камък е тук, то той седи тук от 600 години.
Може да почака още няколко часа. - Това са човешки кости!
Знам. - Бенджи, никой не иска да го прави.
Наистина съжалявам, Бенджи. - Да вървим.
Гледайте Зед и използвайте ръцете и краката си като него,
защото има плъхове под... - Сериозно ли говориш?
Не, не, не. - Първо кости, сега плъхове?
Какво ти става, човече?
Просто ви занасям!
Това е тъпо! Задник.
Зад теб съм. - Не е толкова зле. Да го направим.
Дай ми това. - Дръпни си краката.
Карай бавно. Пази си главата.
Мамка му!
Добре ли си?
Не, мисля, че се заклещих.
Не те виждам.
Бенджи! Добре ли си приятел? - Скапана торба.
Мамка му. - Просто си мръдни рамото.
Заклещех съм. Мамка му! - Просто се върни назад, Бенджи.
Просто се успокой. - Не, не мога да дишам.
Не, Бенджи, можеш. - Вие просто продължете, моля ви!
Мамка му!
Върни се малко! - Вървете, по дяволите!
Господи, защо пеят? Защо пеят тази шибана песен?
Кажете им да млъкнат! - Трябва да се успокоиш, Бенджи.
Мамка му! - Бенджи, просто се успокой.
Просто дишай. Всичко е наред.
Скарлет, трябва да се махнеш. Просто се разкарай, мамка му!
Трябва мъничко да се върнеш.
Не мога. Просто върви напред! - Съвсем малко.
Давай напред! - Трябва да избуташ костите, Бенджи.
Мамка му! Май нещо ме ухапа. Нещо ме ухапа, мамка му!
Бенджи, просто дишай! Слушай гласа ми.
Добре, добре. - Моля те, дишай. Успокой се.
Дишаш прекалено учестено. Ще се оправиш, само спокойно.
Дишай с моя ритъм.
Мамка му!
Просто избутай костите!
Всичко ще е наред, продължавай.
Просто ги избутай от пътя си. - Добре, добре.
Браво, продължавай. Сега напред.
Сантиметър по сантиметър. Много добре.
Продължавай. Точно така. - Мамка му!
Мамка му! - Какво беше това?
Мисля, че ще пропадне! - Давай!
Хвани се за шибаната камера! Просто я хвани!
Бързо! Хайде!
Мамка му!
Бенджи! Добре ли е?
Мамка му!
Мамка му.
Срути се.
За съвсем малко беше.
Господи. - Чакайте.
Мамка му.
Не ми казвай, че се завъртяхме в кръг.
Това не е тук. - Това е същият тунел.
Това не е същото, повярвайте ми.
Каза, че знаеш къде отиваме! - Чакай, чуй ме.
Бенджи! Престани! - Съжалявам! Бенджи, съжалявам!
Успокойте се! - Слушайте! Това не трябва да е там.
Това е тунелът. В него няма завои.
Това е право.
Не разбирам. - И какво ще правим сега?
Добре. - Не трябва да отиваме натам.
Хайде, вземайте си нещата. - Не трябва да ходим там!
Нямаме избор. - Добре ли си, Бенджи?
Нека ти помогна.
Какво е това, по дяволите?
Чудесно, много смешно. Значи не си идвал преди?
Не.
Никога не съм идвал, ясно? - Какво е това тогава?
Хората ти пишат името на стената? - Кълна се, че не съм идвал.
Не съм го правил аз. - Тогава кой?
Не знам! - Дано не се ебаваш с нас.
Чухте ли? - Телефон ли е?
Има ли телефони тук? - Пускали са кабели, но...
Пускали са кабели? - Да.
Значи трябва да има телефони. - Не.
Преди 50 години са махнали всичко.
Тръгвайте. - Нещо не е наред.
Скарлет!
Барие Д'Анфе. За това място говорех.
Тук сградите са пропаднали.
Стотици хора са намерили смъртта си точно тук.
Да.
А когато пратили хора да го поправят, още 50 изчезнали.
Как са донесли пиано тук долу?
Може да е паднало от някоя от пропадналите къщи.
Сигурно се шегуваш.
Като бях дете имахме пиано, което беше абсолютно същото.
Сериозно? - С Дани свирехме постоянно.
Знаехме само една песен. "Моята Бони живее отвъд океана."
Помниш ли я?
Не можехме да я довършим, защото клавиша А4 беше счупен.
Джордж... - Сякаш се връщам във времето.
Какво става?
Казах ви. Не трябва да сме тук.
Трябва да продължим. - Не.
Майната му, тръгвам. - Скарлет!
Скарлет!
Идва оттук.
Чакай! Скарлет!
Стой, Скарлет!
Скарлет! - Чакай!
Ало? - Защо не говориш с мен, Скарлет?
Скарлет, затвори телефона. - Кой е?
Кажи защо не говориш с мен?
Кой е на телефона?
Скарлет... - Не трябва да сте тук.
Кой е това? - Къртица, ти ли си?
Не трябва да сте тук, Сукси.
Къртица? - Никой от вас не трябва да е тук.
Този ли е Къртицата? - Мислех те за мъртъв!
Ти така и не дойде никога да ме потърсиш.
Никога. - Къртица.
Добре ли си?
Елате. - Къде? Чакай!
Не знае къде отиваме. - Търсите път навън.
Да!
Елате.
Бенджи, изчакай ги. Нека мине пръв. - Как се качи толкова бързо?
Зед, за този ли каза... - Че изчезна преди 2 години? Да.
Исусе!
Това лошо ли е? - Изглежда лошо.
Не трябва да се задържаме дълго. - Това е лошо.
Бързо! Чакай, къде отиде? - Хайде.
Добре ли си? - Вървете!
Да вървим! - Къртица, чакай!
Къртица?
Всички ли са тук?
Внимателно.
Къде е?
Ето го. - Как вижда?
Единственият път навън е надолу.
Какво?
Внимавай, Бенджи.
Внимавай.
Тихо!
Изглежда дълбоко. Идеята въобще не е добра.
Мястото, което търсим, скритата зала...
Не забелязахте ли, че е перфектно вклинена
между източната и южната система на катакомбите?
Значи трябва да ги свързва. - Да, именно.
Ако намерим залата, то ще намерим и изхода.
Сигурна ли си? - Мисля. Сигурна съм.
А ако няма зала? - Има. Там долу.
Джордж, още 20 метра! - На дъното ли си?
Да! - Добре, слизам след секунда.
Бенджи? Добре ли си? - Бенджи, може да слизаш.
Добре.
Шибани въжета. - Добре ли си, Бенджи?
Хайде, Джордж, продължавай! - Чакай, заседнах. Мамка му!
Бенджи, внимавай!
Мамка му! - Мамичката му, ръцете ми!
Бенджи, какво стана? Добре ли си? - Не знам! Ръцете ми.
Господи! Карабинерът се счупи. - Какво? Как?
Не знам!
Държа те. - Има превръзки в една от раниците.
Само кажи ако искаш да ги сменя. - Добре, да вървим.
Готови ли сте? - Да, тръгваме.
Наред ли е всичко? - Горе-долу. Ръцете му още кървят.
Затова го превързах. - А той има ли...
Добре ли си?
Джордж?
Скарлет! - Какво?
Не чувам...
Добре ли сте?
Всички ли сте добре? - Да!
Какво беше това?
Въпросът е не какво беше това, а кой беше това.
Какво искаш да каже? - Какво каза?
Папилон, откога познаваш този тип?
Сега е различен. - Трябва ли да го следваме?
Не знам. - Тук има десен завой.
Има врата! - Хайде, елате!
Бенджи. - Слава Богу!
Пази си главата, Бенджи. - Хайде!
Мамка му! Задънена улица! Каза, че това е пътят.
И аз мислех, че това е пътят. - Така ли?
Успокойте се всички! - Успокойте се.
Не можем да се върнем. - Скарлет.
Ела. - Да, какво? Господи!
С крила лешоядът пътя посочва.
В мрачния ден към светлината насочва. - Сочи пътя, значи това е...
Сочи пътя.
Дръпнете се.
Тук има нещо! Това скарабей ли е? - Какво?
Скарабей. Египтяни, пирамиди.
Фараони. - Фараони.
Фараоните имали ли са странни начини да крият неща из гробниците?
Да! Птоломеевите панти!
Досега не съм виждал... - Може ли да обясниш?
За какво говориш? Птоломей? - Птоломееви панти. Това е загадка.
Нещо като древна египетска тайна ключалка.
Трябва да вземеш точния камък, от точното място или...
Или какво?
Или тавана ще падне и ще те смаже. - Какво? Шегуваш ли се?
Добре, няма проблем. - Под царството небесно...
Какво пише на гробницата? Под царството небесно.
Небесните тела! 8 планети, нали?
Чакай, чакай. Тогава последните 2 не са били открити.
Добре, значи 6 планети. - Чакай, чакай!
Скарлет, не пипай нищо! - Какво?
Преди или след Коперник е строено? - Преди.
Мислят, че всичко се върти около Земята.
Значи не броят Земята за планета. - Да, но броят Луната.
Както и Слънцето, значи 7 планети? 1, 2, 3, 4, 5, 6...
7! - И аз така ги изкарах.
Отдръпнете се! - Внимавайте!
Движи се! - Мамка му! Добре.
Внимавай! - Тежко е!
Добре, движи се!
Пази се!
Внимавайте!
Господи!
Мамка му! Добре ли си? - Какво е това?
Господи!
Джордж, за първи път някой пуска светлина в този тунел
от повече от 500 години насам. - Това е шибаният изход.
Съкровището! - Някой да ме повдигне.
Скарлет, моля те внимавай! - Всичко е наред.
Да, добре съм. - Скарлет?
Какво виждаш? - Господи!
Какво? - Джордж, трябва да видиш! Господи!
Какво е това място?
Мъртъв е. - Да.
Мъртъв е, но как не се разлага?
Нямам идея. Джордж, виж! Витриол.
Витриол? - Това е мотото на алхимията.
Посети дълбините на Земята и с пречистване ще намериш скрития камък.
Скритият камък. - Мъртъв ли е?
Да, от 700 години. - Господи!
Зловещо е.
Чакай, "посети дълбините на Земята".
Казва да слезем по-дълбоко. - Според мен казва, че стигнахме.
Това трябва да са дълбините на Земята. - Не, трябва да има още.
"С крила лешоядът пътя посочва, в мрачния ден към светлината насочва".
Загасете си фенерите. - Не, майната му.
Бенджи, всичко ще е наред. - Тук има труп.
Всички. - Добре.
Скарлет? - Мамка му. Вижте!
Откъде е светлината, ако това е стена?
Бенджи, изключи лампата на камерата.
Скарлет, какво правиш?
Мисля, че можем да минем оттук.
Скарлет, какво правиш?
Има хлабав камък.
Добре.
Виждаш ли нещо там?
Какво? Има ли нещо там? - Отивам.
Какво? Скарлет, не!
Скарлет!
Господи.
Мамка му!
Дръпни се! - Отиваш ли?
Зед, дай ми чантата!
Това ли е?
Истина е.
Мамка му!
Скарлет.
Бенджи.
Да не празнуваме, преди да излезем.
Как тези факли горят все още?
Философският камък може да захранва светлината вечно.
Къде е? Къде е камъкът?
"В мрачния ден". Помисли малко.
Най-ярката светлина. - Да. Слънцето.
В древен Египет са казвали, че бога на Земята
и богинята на небето били лудо влюбени.
Но когато се родило първото им дете, Слънцето,
то ревнувало така силно от любовта им, че ги разделило толкова,
че да могат да се докосват само с върховете на пръстите си
и края на ходилата.
Всяка сутрин богинята на небето раждала Слънцето,
а всяка вечер
тя го поглъщала отново. - Това е!
Господи, изглежда толкова обикновено.
Какво по-добро място да скриеш най-ценния камък на света,
до несметни богатства?
Чакайте, това е капан. Спрете! Капан е!
Спрете! Това е капан, чакайте!
Добре ли са всички? - Да, добре съм.
И аз. - Бенджи?
Скарлет? - Добре съм.
Зед?
Дай да видя.
Сукси? Сукси!
Сукси?
Сукси! - Махнете тези камъни!
Мамка му!
Добре ли си? - Да.
Седни. Боли ли те някъде?
Къртица? Къде е Къртицата?
Къртица!
Помогнете ми! - Не мисля, че е добра идея.
Не може да диша! - Не местете камъните!
Джордж, могат да паднат отгоре ни!
Мамка му! Не можем да махнем камъните.
Няма смисъл. - Няма смисъл, Папилон?
Не! - Трябва ми аптечка да я почистя.
Не, не го пипай! - Раниците са затрупани.
Как затрупани? - Затрупани!
Нищо ли не остана? Къде е водата? - А храната?
Имаме ли батерии? За фенерите. - Да, трябва да пестим светлината.
Какво да правя? - Дръж я вдигната да спре кървенето.
Добре.
Добре, всичко е наред. Всичко ще се оправи.
Може да заболи за малко.
Само за малко.
Всичко е наред.
Мамка му! Наистина подейства.
Как го направи? - Камъкът го направи.
Добре ли си? - Да.
Всичко ще е наред.
Не биха построили това без друг изход, в случай, че се срути, нали?
Не, трябва да има и друг изход. Огледайте се.
Какво търсим? - Не знам.
Има ли нещо?
Само кости.
Какво е това? Намери ли нещо? - Да, да. Да, Джордж!
Какво е?
Вратата на алхимика. Това е врата към мистичното!
Чакай, това е врата?
Не точно, действа съвместно с това.
Ето.
Това е "Както горе, така и долу".
Вярвало се е, че тази фраза е ключът към всяка магия.
Означава,
че каквото е вътре в мен е и отвън.
Както на Земята, така и на небесата.
Каквато съм аз, такива са и клетките ми,
такива са и атомите, такъв е и Господ.
Общо взето,
какъвто вярвам, че ще е света, такъв ще бъде.
Не можах да разбера. - Както горе, така и долу.
Значи, ако за издълбали врата в тавана...
Трябва да има врата и на пода. - Да, някой да ми подаде камък.
Чакай, ние сме на дъното на катакомбите.
Няма нищо под нас, Скарлет.
Мамка му.
Ако това е под, тогава къде отива водата?
Има изход.
Добре ли си? - Да.
Тук има проход! Слизайте!
Сукси.
Внимавай, Бенджи.
Можеш ли да го прочетеш? Какво пише?
"Вие, които влизате тук, надежда всяка оставете."
Какво?
Според митологията, това е надписът на портите на ада.
Какво?
Не влизам там. - Мислех, че не вярваш в тези неща.
Не вярвам.
"Ще трябва да лазят по корем, за да стигнат царството на мрака."
Да, и аз се сетих за това.
Мамка му.
Абсолютно същото е. - Не, не е.
Не е абсолютно същото.
Всичко е обърнато наопаки.
Това също е наопаки.
Чакай. Не! - Какво?
Не.
Какво, мамка му? - Какво стана с входа?
Исусе.
Мъртви ли сме? - Не.
Не сме мъртви.
Трябва да продължим да се движим.
Трябва да намерим изход. Хайде.
Мамка му.
Аз ще отида.
Сукси! - Всички ли излязоха?
Нямам фенер. Ти имаш ли? - И моя го няма.
Видяхте ли това? - Вземи камерата.
Внимателно!
Какво е това?
Исусе.
Сукси!
Не.
Сукси.
Къртица?
Добре ли си?
Къртица? - Какво е това, мамка му?
Мамка му! - Сукси, дръпни се!
Внимавай, Бенджи!
Какво му има?
Всичко е наред. Аз съм. - Не, недей.
Сукси, внимавай.
Къртица. - Сукси, недей.
Очите му.
Сукси! - Не!
Бенджи! Освети Къртицата! Бенджи! Той е тук!
Къде е? - Дръж й главата.
Къде изчезна?
Камъкът! Върни я, моля те! - Няма да стане.
Ще стане! Оправи я, моля те! Моля те, опитай!
Опитвам се. Съжалявам. - Оправи я.
Не може да съживява мъртвите. Съжалявам.
- Мъртва ли е?
Съжалявам, човече.
Много съжалявам.
Трябва да продължим.
Джордж, върви след мен.
Плътно зад теб съм. - Добре.
Добре ли си? - Да.
Скарлет. - Какво?
Какво?
Всичко е като огледален образ на това, което вече сме направили,
но някак продължаваме да слизаме все по-надолу.
Още колко надолу?
Още 100 метра.
Което прави общо...
... малко над 300 метра.
Чухте ли това?
Скарлет!
Това Бенджи ли е? - Не, не мисля.
Бенджи? Добре ли си? - Да, а ти?
Добре съм! - Добре.
Има ли някой там?
Ехо?
Джордж.
Бенджи! - Бенджи! Господи!
Обърнете го! - Жив ли е?
Не! - Мамка му!
Исусе. - Господи.
Трябва да продължим. - Бенджи.
Трябва да продължим.
Хайде, да вървим! - Трябва ни светлина. Да тръгваме.
Хайде! Тръгвайте! - Скарлет, трябва да вървим.
Господи!
Да вървим. - Господи!
Джордж, помогни ми.
Дани? - Джордж, помогни ми.
Дани! - Джордж?
Разчисти костите! Дани!
Джордж! - Дани! Брат ми е там долу!
Разчистете костите! Дани!
Махнете костите! Разчистете ги! Разкарайте се!
Дани!
Това не е истинско, Джордж!
Джордж!
Джордж.
Трябва да вървим.
Скарлет, той защо би бил тук?
Не знам. - Какво става с нас?
Чакай.
Не! Вината не беше моя.
Вината не беше моя!
Помощ!
Хвани му крака!
Не! Трябва да се върнем за Папилон!
Не, изключено. Хайде!
Какво беше това?
Какво беше това? Чухте ли? - Джордж, да се върнем.
Не, Зед. Не можем. - Ела с нас. Не можем да се върнем.
Трябва да продължим. - Хайде.
Добре, тръгвай. Тръгвай.
Какво беше това?
Мамка му.
Скарлет.
Каквото и да стане,
седмицата в Турция беше най-хубавата в живота ми.
И на мен.
Трябва да вървим.
Готова ли си? Зед? - Да.
С мен ли сте? - Да, човече.
Добре.
Чакайте.
Мамка му! Изправя се.
Бягайте!
Зед.
Назад.
Дръж се!
Мамка му! Бягайте!
Дръж се! Губи много кръв!
Зед, сложи си ръцете тук! Натискай!
Зед! Сложи си ръката там. - Добре.
Всичко е наред, само се дръж.
Още не, дръж се.
Всичко е наред. Дръж се.
Господи!
Не се получава.
Защо? - Не знам! Не се получава!
Витриол. - Какво?
Витриол. - Витриол?
Да.
Посети дълбините на Земята и с пречистване ще намериш скрития камък.
С пречистване ще намериш скрития камък.
Скритият камък. Пречистване.
Джордж, скрития камък. Това не е правилният камък.
Трябва да го върна.
Само ако го върна, ще намеря истинския.
Мамка му!
- Какво?
Връщам се. - Не можеш!
Трябва, докато се измъкнем, той ще е мъртъв!
Моля те, почакай! - Остани с него. Ще се върна.
Пази го. Ще се върна! Дръж се!
Ще се върна! - Скарлет!
Скарлет!
Можеш да се справиш.
Татко?
С пречистване ще намериш скрития камък.
Добре, пречиствам се.
Къде е скритият камък?
Джордж! Джордж, чуваш ли ме? Джордж?
Млъкни! Хайде.
Както горе, така и долу.
Какъвто вярвам, че ще е света, такъв ще бъде.
Дръж се, Джордж.
Татко!
Съжалявам,
че не ти вдигнах телефона онази вечер.
Не знаех, че страдаш толкова много.
Джордж?
Зед! Къде си?
Скарлет! Насам!
Намери ли камъка? - Да!
Как го направи?
Здрасти.
Джордж?
Ела насам.
Скарлет, да вървим. - Дай ръка.
Зед!
Няма изход! - Внимавай!
Мамка му, фенера ми!
Бързо!
Няма как да се спуснем. - Трябва да скочим.
Какво? - Трябва да се пречистим и скочим.
Скарлет, ти си луда. Ще умрем. - Не, Джордж, слушай.
Защо виждаше брат си там долу? Какво в смъртта му те измъчва?
Джордж? - Няма да се получи.
Защо те преследва? - Когато Дани си заклещи крака,
обещах да се върна да му помогна.
Но се изгубих по пътя.
Брат ми се удави, чакайки ме да го спася.
Всичко е наред.
Зед. - Имам дете, което не съм виждал.
Знам, че е мое, но отричам.
Всичко е наред. Подай ръка.
Скарлет, няма да стане. Не мога. - Джордж. Няма да тръгна без теб.
Няма.
Скачаме на три. Едно...
... две...
... три!
Мамка му!
Пести светлината. - Да.
В капан ли сме? - Не.
Мамка му! Не, мамка му!
Зед! - Ще умрем!
Ще умрем! - Вижте долу.
Светни надолу. Помогни да махнем камъните.
Това е люк. Търси дръжка.
Можеш ли да бръкнеш отстрани?
Опитай! - Опитвам!
Не мога.
Скарлет, какво направи? - Бутнах го надолу.
Едно, две, три.
Господи. - Добре, бутаме право надолу.
Надолу и настрани. Едно, две, три.
Добре, добре. Бутни го насам.
Мамка му! - Зед.
Ехо?
Трябва да се измъкнем.
Изкарай камерата.
Хората казват, че съм иманяр. Не търся съкровищата.
Не го правя за финансова облага.
Аз съм студентка по история, по алхимия.
Би било от голямо историческо значение.
Значи просто искаш истината. - Именно.
Да, искам истината.
Превод и субтитри KikoDraka & hitzata
* UNACS TEAM | УНАКС ТИЙМ * © ноември 2014
Режисьор ДЖОН ЕРИК ДАУДЪЛ
Сценаристи ДЖОН ЕРИК ДАУДЪЛ и ДРЮ ДАУДЪЛ
Оператор ЛЕО ХИНСТИН
Музика КИЙФЪС ЧАНЧА
Участваха: ПЕРДИТА УИЙКС
БЕН ФЕЛДМАН
ЕДУИН ХОДЖ
ФРАНСОА СИВИЛ
МАРИОН ЛАМБЕР, АЛИ МАРИАР и др.
Единственият изход е надолу.