Bile su to godine nakon otapanja glečera zbog efekta staklene bašte.
Okeani su se izdigli da potope mnoge gradove
duž obala širom sveta.
Amsterdam, Venecija, Njujork...
zauvek izgubljeni.
Milioni ljudi je raseljeno.
Klima je postala haotična.
Stotine miliona umiralo je od gladi u siromašnijim zemljama.
Negde drugde, visok stepen prosperiteta je preživeo,
kad je većina vlada razvijenog sveta
uvela sankcije na trudnoću,
zbog čega su roboti,
koji nikada nisu bili gladni i koji nisu koristili resurse
osim onih od svojih prvih proizvođača,
bili tako bitna ekonomska veza...
u verižnjači društva.
Stvaranje veštačke inteligencije je san čoveka
još od rođenja nauke.
Od početka modernog doba,
kad su naši preci zapanjili svet prvim pametnim mašinama,
primitivnim čudovištima koje su znale da igraju šah.
Daleko smo dogurali.
Veštačka inteligencija je realnost
savršene sličnosti...
Artikulacije ekstremiteta,
artikulacije govora...
i bez nedostataka pri ljudskim reakcijama.
Čak imaju i sećanje na bol.
Kako se zbog ovoga osećaš? Ljuto? Šokirano?
Ne razumem. - Šta sam uradio tvojim osećajima?
Uradili ste to mojoj ruci.
Dobro.
Tu je kvaka.
Skini se.
U Sajbertroniksu u Nju Džersiju,
veštačka inteligencija dostigla je svoj maksimum.
Univerzalno prihvaćena Meka,
osnov za stotine modela u službi ljudi,
u mnogostrukosti svakodnevnog života.
Dovoljno je.
Nemamo za šta sebi čestitati.
Na nju smo ponosni,
ali hoće li se isplatiti?
Šila, zini.
Igračka na senzor...
sa inteligentnim kolima za ponašanje,
koriste neuronsku- sekvencijalnu tehnologiju,
staru koliko i ja.
Verujem da moj rad na mapiranju putanja impulsa u jednom neuronu,
može da omogući izradu...
Meke kvalitativno drugačijeg poretka.
Predlažem...
da napravimo robota...
koji može da voli. - Da voli?
Proda se na hiljade ljubavnih modela mesečno. - Svakako.
Vi ste sami sebi najbolja mušterija, Šijacu Sama.
Kontrola kvaliteta je vrlo bitna.
Reci mi, šta je ljubav?
Ljubav je kad prvo malo razrogačim oči
ubrzam disanje, zagrejem kožu,
dodirujem svoje... - I tako dalje, baš tako.
Hvala, Šila.
Nisam govorio o simulatorima senzualnosti.
Rekao sam ljubav.
Ljubav, kao ljubav deteta prema roditeljima.
Predlažem da napravimo dete robota, koji voli.
Dete robota koji će iskreno voleti roditelja koji ga kodira,
beskrajnom ljubavlju.
Meka zamena za dete?
Ali Meka sa umom, sa neuronskom potporom.
Ono što predlažem je da ljubav bude ključ
kojom bi stvarali podsvest, što nikada nije urađeno.
Unutrašnji svet metafore, intuicije, samo-motivacije,
...snova. - Robot koji sanja?
A kako to da izvedemo?
Znate, pade mi na pamet...
uz sve te predrasude prema Mekama danas,
nije samo problem stvoriti robota koji voli.
Nije li prava zagonetka ubediti ljude da tu ljubav uzvrate?
Imaćemo savršeno dete, zastalo u vremenu,
uvek ljupko, nikad bolesno, zuvek isto.
Svi ti parovi bez dece koji uzalud čeznu za odobrenjem,
naša mala Meka ne samo da će otvoriti novo tržište,
već će ispuniti ljudsku potrebu.
Niste mi odgovorili na pitanje.
Ako bi robot istinski voleo nekoga,
kakvu odgovornost neka osoba ima prema toj Meki?
To je pitanje morala, zar ne? - Najstarije od svih.
Ali u postanku, nije li Bog stvorio Adama da voli njega?
20 MESECI KASNIJE
Beba je rođena kad je prvo jesenje lišće opalo.
Dečkić i Marijanina želja je ostvarena.
Dečak je imao belu kosu.
Kršten je imenom Martin, po svom dedi.
Dr Frejžer, drago mi je.
Video sam članak Rendoma Baha o kineskoj medicini.
Dobar dan, Monika.
Lokatori virusa, mikroskopske sintetičke ubice virusa.
Čitali ste? - Još vas čujem.
Brine me, Henri, baš me brine. - Da, znam.
U najgoroj je poziciji, oseća da treba da oplakuje smrt sina.
Nakon pet godina, i tvoji instinkti ti govore isto.
Ali nas medicina uverava da žaljenje nije potrebno,
da je Martin samo na čekanju. - Na čekanju?
Dakle, sva njena tuga je u njoj.
Henri, tvoj sin je možda izvan naše nauke,
ali se do tvoje žene još može dopreti.
Proces pretraživanja je bio baš težak.
Skoro i gore od pravljenja prototipa.
Od 2,000 zaposlenih samo je nekoliko njih
ispunilo vaše minimalne zahteve za probu u kući.
Pokreni!
Radni staž, kvalitet života...
Uvid, interni podaci!
Lojalnost firmi i u ovom slučaju,
porodična tragedija koja ga izdvaja od ostalih.
Sastaću se s njim.
Henri? - Nemoj me ubiti.
Šta radiš to?
Volim te, nemoj me ubiti.
Vrata su se zatvorila.
Sviđa mi se tvoj pod.
Ne mogu to da prihvatim!
Nema zamene za tvoje dete!
Ne moraš ni da probaš, mogu da ga vratim.
Na šta si mislio?
Uradiću šta hoćeš. - Mislio si da tek tako...
Uradiću šta hoćeš!
Ne znam šta da radim.
Znam, odmah ujutru ga vraćam u Sajbertroniks.
Nema ga.
Dobro.
Mislim, Henri, jesi li mu video lice?
Tako je stvaran.
Ali nije. - Ne, nije.
Iznutra je kao i ostali?
Kilometri vlakana, da.
Ali spolja deluje tako stvarno...
kao da jeste dete.
Meka dete.
Dete.
Poverenje koje je kompanija ukazala nama je neverovatno.
Sad, ima par prostih koraka koje moramo da pratimo
ako odlučiš da zadržiš Dejvida.
Ako odlučiš, postoji protokol za kodiranje,
sastoji se od kodiranog niza sedam posebnih reči
koje se moraju reći Dejvidu redom koji je tu ištampan.
Monika, zbog naše zaštite,
kodiranje je nepovratno.
Ljubav robota biće zapečaćena, snažna i biće zauvek deo njega.
Zbog toga, nakon kodiranja,
nijedno Meka dete se ne može ponovo prodati.
Ako se onaj ko ga je usvojio ikad predomisli,
vraća se u Sajbertroniks na uništavanje.
Morao sam da potpišem ugovor, inače ne bi ni videla Dejvida.
Moraš i ti, ovde.
Monika, ne kodiraj ga dok ne budeš potpuno sigurna.
Ludo, naravno da nisam sigurna.
Želite li da legnem?
Dobra ideja, dobra...
Monika? - Pa, kasno je, prošlo je 21:00...
Da, još pre deset minuta.
Dok kad smeš da budeš budan?
Ja nikada ne spavam.
Ali mogu mirno da ležim i ne ispustim ni zvuk.
Ta pidžama ti je taman, doći ćemo po tebe ujutru.
Obuci me?
Znaš, laku noć, dečaci su dečaci!
Digni ruke.
Igramo se? - Da.
Žmurke.
Našla sam te.
Ono je tvoja soba, idi igraj se.
Našao sam te.
Beži odavde!
I zatvori prokleta vrata!
Igramo se?
Ne, pročitaću ti neke reči.
Neće imati smisla ali svejedno želim da slušaš.
I sve vreme me gledaj.
Možeš li? - Da, Monika.
Osećaš moju ruku na vratu?
Da.
Boli te? - Ne.
Okej, sad me gledaj.
Spreman?
Cirus...
Sokrat...
Čestica...
Decibel...
Uragan...
Delfin...
Lala...
Monika...
Dejvid...
Monika.
To je to.
Ne znam jesam li uradila kako treba.
Šta su bile te reči, mamice?
Kako si me nazvao?
Mamice.
Ko sam ja, Dejvide?
Ti si moja mamica.
Divno mirišeš.
Volim kad ga staviš.
Volećeš me i kad ga nestane? - Ne.
Prekini. - Možemo ponovo da se venčamo
i počnemo sa mirisom koji nije tako redak.
Moramo da idemo, hajde, kasnimo.
Zdravo, Dejvide. - Zdravo, Henri.
Isprati nas, mili, hajde.
Moja cipela!
Toliko se trudi da ti ugodi. Fascinira ga moja kafa.
Jeziv je. Ne čuješ ga da ide, a uvek je tu.
On je samo dete.
Monika, on je igračka.
On je poklon...
od tebe.
Dejvide, kad izađemo, sva vrata i prozori se zatvaraju.
Nećeš moći da izađeš iz sobe, ali ako želiš...
Stavila sam previše. - Mirišem li divno?
Bože, ne.
Mamice,
hoćeš li umreti?
Dejvide, jednog dana hoću.
Biću sam.
Nemoj se brinuti.
Koliko ćeš živeti?
Godinama.
Bar 50 godina.
Volim te, mamice.
Nadam se da nikada nećeš umreti.
Nikada.
Da. - Dušo!
Nije u modi da ovoliko neopravdano kasnimo!
Čuješ li?
Pripadao je Martinu, mom sinu.
Zove se Meda.
Medo, ovo je Dejvid.
Ćao, Tedi. - Ćao, Dejvide.
Dejvide, Meda je super igračka,
znam da ćete brinuti jedan o drugom.
Nisam ja igračka.
Henri?
Izvini. - Šta si radila?
Reći ću ti u kolima, idemo.
50 godina je dugo?
Mislim da nije.
Dejvide, ja ću!
Mili, daj mi. - Vidi šta mogu.
Halo?
Da?
Gospođo Sventon, sačekajte, imate hitan poziv od muža.
Hoću, Dejvide, sad mi treba telefon.
Monika? Čuješ li me, Monika?
Pusti telefon. - Monika, čuješ li, javi se na telefon!
Idi se igraj sa Medom. - Javi se, gospode, Monik...
Henri, šta je...?
Molim?
Kada?
Gospode.
Dejvide,
desila se najlepša stvar na svetu.
Ovo je Martin.
Ovo je moj sin.
Martine, ne!
Takmičićemo se da vidimo kod koga će pre.
Dođi, Medo! Dođi, dečko!
Medo, dođi!
Zovi ga i ti.
Dođi, Medo.
Hajde, Medo, Medo! - Dođi, dečko.
Dođi, Medo! - Dođi, Medo.
Dođi, Medo, dođi!
Mamice!
Muče te, Medo?
Bio je super igračka, sad je stara i glupa.
Hoćeš ga?
Da, molim.
Sad si izgleda ti nova super igračka.
Šta ti možeš?
Imaš super moći, hodaš po plafonu ili zidovima?
Anti-gravitacija, lebdiš, letiš?
Možeš ti?
Ne, jer sam stvaran.
Možeš ovo da slomiš? - Bolje ne.
Ovo bolje izgleda u delovima, stvarno.
Ne mogu.
Ustani.
Gle, napravili su te većim od mene.
Ko? - Pa, oni... lutkari. Napravili su te višim.
Zašto ne ličiš na jednu?
Na jednu?
Nisi sladak kao lutka.
Izgledaš kao običan dečak.
Kad ti je rođendan?
Nemam rođendan.
Dobro, kad si prvo napravljen?
Prvi radni dan?
Ne sećam se.
Dobro, čega se prvog sećaš?
Ptice. - Kakve ptice?
Sa velikim krilima...
i perjem koje štrči odozdo.
Možeš da nacrtaš?
Da.
Liči na pauna.
Možeš da kažeš paun?
Paun. - Možeš "pi"?
Pi. - Sad kaži dva puta brzo.
Onda staviš zelene...
Čitaćeš nam?
Da vidim.
Dejvid će se oduševiti.
Čim se šou završio, čovek je otišao u kuhinju,
gde se cela ovca, koju je pripremao za večeru,
lagano pekla na ražnju u pećnici.
Kad je video da nema dovoljno drva za pečenje,
pozvao je Harlekina i Pančanela i rekao:
Uvedite Pinokija, naći ćete ga okačenog o ekser.
Napravljen je od finog drveta, i sigurno će biti dobra potpala.
Pinokio je radio do ponoći.
I umesto da napravi osam korpi, napravio je 16.
Onda je legao i zaspao.
Sanjao je da je sreo vilu, divnu i nasmejanu,
koja mu je, ljubeći ga, rekla:
Pinokio hrabri,
u zamenu za tvoju poslušnost, oprostiću ti sve nestašluke.
Ubuduće budi dobar i bićeš srećan.
Onda se san završio i Pinokio se probudio,
sav ushićen.
Možete zamisliti koliko je bio zapanjen
kad je video da više nije lutka,
već pravi dečak, kao i svi drugi.
Džozefin je otišla na godišnji.
O, Bože.
Pa, znala sam. - Kako si znala?
Bili su divni zajedno. - Daj, bila je očajna!
On nikad nije rekao da je očajno. - Da, zbog...
Da nije zbog nečeg od ranije?
Nemam pojma, ništa mi ne govori.
Stvarno imaju problema sa težinom? - Kao i ja.
Nemaš, to je smešno.
Ne znam, ima nečeg u unutrašnjoj lepoti...
Pokvarićeš se.
To je smešno! - Baš tako.
Na poslu je baš bezveze. - Znam na šta misliš.
On jede? - Nisam sigurna.
To ne bi smeo da radiš. - Dejvide, šta radiš to?
Martine, spusti viljušku. - Prekini, Dejvide, dosta.
Martine, provociraš ga, prekini.
Dejvide, dosta! - Obojica, prekinite!
Stanite, odmah!
Prekini! Dejvide, prekini!
Ima sadržaja u pregradama.
Smrdi na luk.
Bolje da ubacimo pepermint bombonu.
Možeš da nađeš spoj? - Ne pipaj robu.
Sve je prljavo. - Sav si se uprljao.
Spanać je za zeke, ljude i Popaja,
ne za robotiće.
Pokušaj da ubaciš.
Sad kroz prolaz, na niže slojeve.
U redu je, mamice, ne boli.
Aktivatori sa leve strane su pogašeni.
Monika? - Moram da...
To nije sve, nije.
Ako mi učiniš nešto jako, jako posebno,
specijalna misija,
onda ću reći mami...
da te volim.
Onda će te voleti i ona.
Šta treba da uradim?
Moraš da obećaš, onda ću ti reći.
Moraš mi reći, onda ću da obećam.
Želim uvojak mamine kose.
Podeliću ga sa tobom.
I ako ga nosiš sa sobom,
možda će te voleti još više.
Kao princeza iz filma koji smo gledali.
Kad je imala prinčevu kosu u medaljonu,
on ju je voleo.
Možemo da je pitamo.
Ne, mora biti tajni zadatak.
Ušunjaj se noćas mami u sobu...
i iseci ga.
Ne mogu, Martine. Nije mi dozvoljeno.
Obećao si.
Rekao si, reci mi i onda ću obećati.
Zar nisi?
Dejvide!
Zašto si to uradio?
Šta radiš? Povređuješ ga! - Odgovori, dođavola!
Zašto si to uradio? - Henri, povređuješ ga!
Nemoj ga slomiti!
Henri, hteo sam da me mama voli...
...još više.
Gospode... - Šta?
Mislim da sam posekla oko, krvari. - Da vidim.
Normalno je da dečaci budu ljubomorni.
Martin je tu tek mesec dana, normalno je da se braća izazivaju.
Igrao se, pogrešio, i...
Praktično je čovek. - Nije tako izgledao dok je držao nož.
Makaze. - To je oružje.
Zašto umišljaš da je namerno hteo da me povredi?
Jer ne znamo odgovor na to.
Kako se isplati rizik po tebe, Martina ili našu porodicu?
Neću da ga vratiš, rekao si mi šta će biti ako se vrati.
Razmisli malo.
Ako je stvoren da voli, onda je logično da zna i da mrzi.
I ako ode u ekstrem, za šta je sposoban?
Srećan rođendan, Martine.
Napravio sam ti ovo.
To je on, tvoj mlađi brat?
Tehnički, ne.
On je Meka. - Šta je Meka?
Mi smo organski, ti si mehanički.
Orga, Meka.
- Tode, prekini!
Nisam ni znao da prave decu.
Možeš da piškiš?
Ne mogu. - Da vidimo onda sa čim ne možeš da piškiš.
Dajte.
Pipnite.
Tako je stvaran. - To je jezivo.
Kao pravi je. - Preterano stvaran.
Meka stvaran.
Ima DAS?
DAS je šta? - To je dobro!
Sistem za izbegavanje oštećenja.
Alarm za bol.
Naš sluga ga ima.
Da ne diraju vatru golim rukama i slično.
Gledajte ovo.
Neću da te posečem.
Neće boleti, neću da ti sečem kožu.
Samo reci kad osetiš.
Čuvaj me, Martine, čuvaj me. - Pusti me!
Čuvaj me, Martine. - Pusti me, mama!
Mama!
Čuvaj me, čuvaj me...
Henri!
O, Bože gospode!
Gospode, ne diše!
Hajde, Martine, hajde!
Diši, diši!
Iskašlji, dobar dečko!
Hvala bogu!
Dejvide? - Mamice!
Mamice. Moramo da popričamo, važi?
Važi.
Draga mama, kako si, voliš li i ti mene
Draga mama, Meda me uči da pišem, tebi, volim tebe i Medu
Draga mama, volim tebe i Henrija i sunce sija
Mamice, ja sam stvarno naš sin, mrzim Medu, nije pravi
Mamice, ja sam tvoj maleni kao i Martin, ali Meda nije
Predivni su.
Hvala ti.
Dejvide, mislila sam da sutra možemo da se provozamo.
Ti i ja, šta kažeš?
A Meda? - Da, i Meda.
Hvala ti, mamice.
Mnogo ti hvala.
Sutra je naš dan, važi?
Gde idemo?
Na neko lepo mesto?
To su suze radosnice?
Šta imamo za večeru?
Znaš da ne jedeš.
Znam.
Ali volim da sedim za stolom.
Dejvide, daj, Dejvide...
Slušaj me!
Dejvide?
Dejvide, slušaj.
Nećeš razumeti, ali...
Moram ovde da te ostavim.
Igramo se?
Ne.
Kad ćeš da dođeš po mene?
Neću doći, moraš ovde da budeš sam.
Sam?
Sa Medom.
Ne, ne, ne, ne, ne!
Ne, mama, molim te!
Mama, molim te, ne!
Uništiće te!
Žao mi je što sam se pokvario.
Što sam te posekao i povredio Martina. - Moram da idem...
Moram da idem, prekini!
Moram da idem! - Mama, ne, mama!
Mama, ako je Pinokio postao pravi dečak,
i ako ja postanem pravi dečak, mogu da se vratim?
To je samo priča. - Priča kaže šta se dešava.
Priče nisu istina, nisi stvaran!
Slušaj me, gledaj!
Drži, drži ovo.
Neka niko ne vidi koliko ima.
Vidi, ne idi onuda.
Gledaj me, ne idi onuda!
Bilo gde samo ne tamo ili će te uhvatiti, ne dozvoli to!
Slušaj, kloni se vašara, beži odande gde ima mnogo ljudi.
Kloni se ljudi, samo ne onih kao ti. Samo su Meke sigurne.
Moram da idem. - Zašto me ostavljaš?
Žao mi je što nisam stvaran.
Ako me pustiš, biću pravi za tebe.
Pusti, Dejvide, pusti me!
Izvini što ti nisam pričala kakav je svet.
Plašim se. - Mene?
Da. - Da ću te povrediti?
Da.
Ja mislim...
da se plašiš da se prepustiš.
Mislim da se plašiš sreće.
I to počinje da me uzbuđuje.
Plašiš se da vidiš zvezde,
Patriša?
Mogu ti pomoći da ih dotakneš.
Plašim se toga što imaš tu dole.
Mogu li prvo da vidim kako izgleda?
Ovo ti je prvi put...
sa nečim kao što sam ja?
Nikad nisam bila sa Mekom.
Nisam ni ja.
Plašim se da će boleti.
Patriša,
kad jednom budeš bila sa ljubavnim robotom,
nećeš poželeti čoveka više nikada.
Ovo su rane od strasti?
Čuješ tu muziku?
Ti...
si boginja,
Patriša.
Ti me pokrećeš.
Ali ti u životu zaslužuješ mnogo više.
Zaslužuješ...
...mene.
Hej, Džo, šta ima? - Ćao, Džejn, kako je?
Hej, Džo, šta ima? - Zdravo, gdine Vilijamson.
Znak "Ne uznemiravaj" na 102, molim. - Naravno.
Evo ga.
O, Džo...
Kad završiš, razgrni kragnu, da ti se vidi dozvola za rad.
Sajam je u Barn Kriku i kerovi love lutalice.
Dobro je da sam vas sreo, hvala, gdine Vilijamson.
Dama ne sme da čeka.
Gđice Bevins?
Džo je, vama na usluzi.
Brojao sam sekunde od poslednjeg susreta.
Plakala si, Samanta?
Našao sam suzu.
Hej, Džo, šta ima?
Koliko je sekundi prošlo...
od kako ste bili zajedno?
255, 133.
Zbogom Sem, i ne zaboravi...
...ti si mene prva ubila.
U nevolji sam.
Ako budem pravi dečak,
onda mogu da se vratim.
I onda će me voleti.
Kako?
Plava vila je Pinokija pretvorila u pravog dečaka.
Može i mene.
Moram je naći, moram postati stvaran.
Sigurno neko na ovom svetu zna gde živi.
Mesec izlazi!
Klanica, uništavaju nas na sceni, bio sam tamo.
Šta radimo?
Sad bežimo.
Neko staro gvožđe?
Izbacite svoju Meku.
Očistite se od izveštačenosti. Idemo, pustite Meku da beži.
Ima li dole nekog starog gvožđa bez dozvole?
Hej, vidiš ono?
Možda je čovek.
Na skeneru je hladan.
Nema rok isteka, nema legitimacije.
Što novi neregistrovani model beži?
Poslednja generacija Meke ljubavnika.
Pa, olakšanje u odnosu na ovu antičku gvožđuriju.
Siguran si da nije čovek?
Ne želim da mi se ponovi incident sa Trentonom.
To je prava Meka u begu. - Hvatajmo ga, momci!
Puštajte kerove na ostale.
Srušite te straćare!
Kako se zoveš?
Ja sam Dejvid. - Zdravo, Dejvide.
Koliko imaš godina?
Ne znam.
Treba ti neko da brine o tebi?
Voleo bi dadilju?
Imam dobre preporuke.
Znaš li gde živi Plava vila?
Spustite sajlu.
Balansiraj.
Otvorite donji kavez.
Ne plaši se, Dejvide.
Slomiću se, Dejvide.
Zdravo.
Neko je ovo izgubio?
Ovo je tvoj pas?
Nosi ovo u izgubljeno i nađeno. - Alane!
Izgubljeno-nađeno!
Znate li Dejvida? - Gde li se gasi?
Gde je Dejvid?
Možete li mi pomoći da nađem Dejvida?
Moram da nađem Dejvida.
Vodite me kod Dejvida?
Možete li da me ispucate preko propelera?
Ne moram kroz njega, razmišljao sam, ali sam se predomislio.
Gospodo, palite motore!
10... 9...
8... 7...
6... 5...
4... 3...
2... 1.
A mi?
A šta je sa nama?
Mi smo živi...
i ovo je proslava...
života!
I ovo je posvećenost...
istinski ljudskoj budućnosti!
Kako se zoveš?
Ćao, Medo. - Zdravo, Dejvide.
Snimi to.
Bajker kreće! - Prati bajkera.
Tata? - Amanda, izađi napolje, ovde je zadimljeno.
Dečak je u kavezu. - Šta si rekla?
Dečak je u kavezu. - Dečak?
Pravi, u kavezu je.
U oboru, dušo? - U zatvoru.
Rasele, imamo li kameru kod obora?
Pusti na VT 1, da vidim šta priča.
Šta tražiš?
Amanda kaže da je videla dečaka unutra.
Mila, kako si znala?
Meda mi je rekao. - Ja sam joj rekao.
Možete li biti ljubazni i ugasiti moje receptore za bol?
Zašto se ovo dešava?
Istorija se ponavlja.
Obred krvi i struje.
Kad iscrpe sve mogućnosti iskale se nad nama,
istrebljuju nas kako bi zadržali brojčanu superiornost.
Već je red na mene?
Zbogom, svima. - Čuvaj me, čuvaj me!
Čuvaj me, čuvaj me!
Majk iz obezbeđenja?
Majk, imaš prijavu nekog nestalog deteta?
Dobro, hvala, Majk. - Treba da uđemo.
Dečko, ti, mali.
Kako se zoveš?
Ne grizem.
Dođi ovde da te vidim.
Hej, neću ti ništa.
Samo da vidim.
Ti si mašina. - Ja sam dečak.
On je dečak igračka? - Ime mi je Dejvid.
Nemoguće.
Još radim, zar ne?
Mogu da radim u mraku, ali ne radi mi sijalica.
Moja lampica neće raditi, udario sam je na nosač iznad glave.
Zbogom, Dejvide.
Niko ne pravi decu.
Niko nikad nije, zašto bi?
Možda po narudžbi, lažno dete nekog bogatog usamljenog gada.
Ja sam po narudžbi.
Pre 75 godina bio sam Meka godine magazina Tajms.
Ovo je rad prve klase.
Urađen je sa mnogo ljubavi.
Dejvide?
Ti si jedinstven, znaš li?
Ko te je napravio? - Mama me je napravila.
Njena utroba je tvoja fabrika, a? Napravljen da teži ka ljudskosti.
Koji proizvođač? Serv US, E. Z. Living, Robivil,
Simulit Siti Centar, Sajbertroniks, Sajdkiks?
Monika je moja mamica.
Možemo li da popričamo?
Razmišljaš da ga izbaciš iz šoua?
Nešto ovako originalno ne bacaš sa ostalim smećem.
Originalnost bez svrhe je poput belog slona.
Ako je novac tvoja svrha, vraćam ti pare, čestitam.
Šta ćeš sa njim? - Smestiću ga gde mu je mesto.
U šoubiznis.
Baš sam imao sreće da naletim na tebe.
Pusti ga. - Pusti me.
Rekoh da ga pustiš. - Pokušavam.
Ne puštaj, čuvaj me!
Kako hoćete.
Džonson, Džonson, Džonson!
Dame i gospodo,
dečaci i devojčice, deco raznih godina.
Šta li će sledeće smisliti?
Vidite ovo.
Robotić, igračka na sklapanje,
živa lutka.
Naravno, svi znamo zašto je napravljen.
Da vam ukrade srce, da zameni vašu decu.
Najnovija iritacija u nizu uvreda prema ljudskom dostojanstvu,
i njihov master plan da svi izgledaju kao anđelčići.
Upoznajte sledeću generaciju dece dizajnirane da čine baš to.
Neka vas ne zavara...
umetnost ove kreacije.
Nema sumnje da je ovaj simulator pravljen s talentom.
Ipak, prvim udarcem,
videćete kako se velika laž raspada pred vašim očima!
Nemojte me spaliti!
Nisam ja Pinokio, nemojte me ubiti! Ja sam Dejvid!
Meke ne mole za život, ko je to?
Liči na dečaka. - Napravljen tako da nas raspilavi.
Vidite kako sad imitiraju i naše emocije? - Ja sam Dejvid!
Šta god da ovaj robot izvodi, setite se,
uništavamo samo izveštačenost!
Neka onaj ko nema robota...
baci prvi kamen.
To je samo dečak!
Džonsone, monstrume!
Pustite dečaka!
Skidajte ga odatle pre nego što sve razvale.
Našli smo ga. - Gde?
Na sajmu kod Hedonfilda.
Živ je? - Jeste.
U jednom je komadu.
Vidim Mesec.
Pravi je? - Ne znam, Dejvide.
Dolazi li?
Još ne mogu da kažem.
Onda nećemo tuda.
Gde idemo? - Sad ovim putem.
U velikoj si nevolji? Pobegao si od nekoga?
Mama je rekla da bežim. - Zašto ti je to rekla?
Valjda... zato što me Henri nije voleo.
Zbog čega? - Martin se vratio.
A ko je on? - Mamin i Henrijev pravi sin.
Kad nađem Plavu vilu onda mogu kući.
Mama će voleti pravog dečaka.
Plava vila će me pretvoriti u njega.
Plava vila je Meka, Orga, čovek ili žena?
Žena.
Žena?
Znam ja žene!
Ponekad me traže po imenu.
Ja znam sve o ženama.
Koliko god ima da se zna.
Ne postoje dve iste.
A nakon što mene sretnu, potpuno se promene.
I znam gde većina njih može da se nađe.
Gde? - Ruž Siti.
Preko Delavera, predaleko da se ide peške.
Trebaće nam pomoć da stignemo tamo.
I...
nije bezopasno.
Moramo se kretati...
ka Mesecu.
Ima mnogo žena u Ruž Sitiju?
Koliko i noću zvezda. - Kako ćemo naći jednu?
Pitaćemo dr Sveznajućeg.
Ne postoji nešto što ne zna.
Kako tačno nazivaš tu ženu?
Samo... Plava vila.
Plava vila.
U svetu ljudi, plava je boja melanholije.
Pak, usluge koje pružam vraćaju rumenilo na svačije obraze.
Promeniću boju tvoje vile, zavrištaće na mesečini,
oh, da, oh... to, Gospode!
Pretvoriće te u dečaka jer ću ja od nje napraviti pravu ženu.
I sve će biti u redu jer si me ti držao za ruku,
sačuvao moj mozak da opet klijenti uzvikuju moje ime,
žigolo Džo, šta ima?
Zašto to radiš?
Time se bavim.
Sad, za mnom, i ne zaostaj.
Svi putevi vode u Ruž.
Ne kažu li tako, zar ne?
Ima devojčica tvojih godina poput mene.
Mi smo nevina zadovoljstva za usamljena ljudska bića.
Mi vam ne pravimo decu niti večeravamo sa vašim roditeljima.
Mi smo pod vama, na vama i radimo za vas.
Napravili su nas boljima u poslu nego što je to ljudski moguće.
Ako nas prevezete do Ruž Sitija,
sve ovo...
i mnogo, mnogo više...
može biti vaše.
Upadajte.
Kažite "A".
Tamo je "Hej, maco, maco".
Tu je agencija držala obuku kad sam bio napravljen.
Ono je Tejls, vrlo zavodljivo.
Treba da me pozovu da tamo nastupam.
Sve sama jutarnja gospoda i večernje dame.
Isključivo roboti Seijera klase, koji ne znaju kako da žive.
Ni englski ne govore, pravljeni su u Švedskoj.
Ne razlikuju vic od šale.
Ono je Mildred, moraš da uđeš u Mildred.
Jesi li ti ona?
To je Bogorodica čestitog srca.
Oni koji su nas stvorili, stalno traže one koji su stvorili njih.
Uđu tu, sklope šake, pognu glavu, pevaju pesme
i kad izađu obično nađu mene.
Mnoge sam mušterije nahvatao ovde.
Džo, gde je Plava vila?
To ćemo saznati kad pitamo dr Sveznajućeg.
Tamo ide svako ko želi nešto da sazna.
Upoznaj divnog nam doktora.
PITAJ ME BILO ŠTA
Umovi gladni, dobrodošli kod dr Sveznajućeg,
gde se brza hrana za misli služi 24 sata dnevno
na 40,000 lokacija širom sveta.
Pitajte dr Sveznajućeg, nema ničega što ne znam.
Reci mi gde da nađem Plavu vilu.
Da pitaš, plaćaš cenu. Dva za pet, dobiješ jedno džabe.
Misli dva pitanja koštaju 5$, a treće je na kuću.
Ovih dana, Dejvide, ništa ne košta više od informacije.
To mi je sve. - 10$ i 10 u kovanici, to mu dođe...
sedam pitanja za dr Sveznajućeg.
To će biti dovoljno.
Pametna je to mašina, iskušavaće nas.
Ali pokušati moramo.
Pozdrav kolege, u ponudi je činjenični tekst ili izmišljen.
Prvo ili treće lice, opseg literature od primarnog do postdoktorskog.
Raspon stilova, od bajki do religije, ko je ko i gde je šta,
sve čiste činjenice.
Čiste činjenice? - Hvala na prvom pitanju.
Čista činjenica je termin jednak odgovoru...
To ne treba da se računa, nisam to pitao.
Moraš paziti da ne podižeš glas na kraju rečenice.
Čista činjenica.
Imate još šest pitanja.
Gde je Plava vila?
U bašti, Vaskostalis, plava orhideja.
Cveta dva puta godišnje, ima svetlo plavo cveće koje se grana.
Hibrid Askole i Arnolda.
Imate pet pitanja. - Ko je Plava vila?
Tužni ste, usamljeni, treba vam prijatelj?
Služba za pratnju Plava vila će vam naći partnera. Još četiri pitanja.
Džo?
Probaj na bajkama.
Nova kategorija.
Vilinske priče.
Ne, bajke.
Šta je Plava vila?
Pinokio, Karla Kolodija.
Na taj signal, začulo se šuškanje, kao vihor krila,
i veliki soko uleteo je kroz prozor.
Koja su vaša naređenja, vilo predivna? - To je ona.
Morate znati da je dete plave kose
niko drugi do dobroćudna vila,
koja je u toj šumi živela više od hiljadu...
Dejvide! - To je ona!
To je samo primer, ali mislim da smo sve bliže.
Ali ako je bajka stvarna, nije li to onda činjenica,
čista činjenica?
Ne govori više.
Nova kategorija, molim.
Kombinuj...
činjenicu sa...
bajkom.
Sad...
pitaj ga opet.
Kako Plava vila...
može da napravi...
od robota...
pravog živog dečaka?
Pođi, o dete ljudsko ka vodi i divljini,
vilu za ruku uhvati, jer pun plača svet, tvoj um ne može da shvati.
Tvoja potraga opasna će biti, ali nagrada cene nema.
U svojoj knjizi, "Kako robot može postati čovek",
profesor Alen Hobi piše o moći koja će Meku pretvoriti u Orgu.
Reci mi kako da je nađem.
Otkriće je sasvim moguće.
Naša Plava vila postoji samo na jednom mestu, samo jednom.
Na kraju sveta, gde lavovi plaču.
Postoji mesto na kome se snovi rađaju.
Mnoge su Meke otišle na kraj sveta...
i nisu se vratile.
Krajem sveta nazivaju Menhetn.
Zato moramo tamo.
Stani!
Šta ako Plava vila nije stvarna, Dejvide?
Samo magija? Natprirodno je skrivena mreža koja sjedinjuje univerzum.
Samo Orge veruju u ono što ne mogu videti, baš to razdvaja naše vrste.
Ili šta ako je Plava vila elektronski parazit,
kome je cilj da progoni umove veštačke inteligencije?
Mrze nas, znaš... ljudi. Ne prezaju ni od čega.
Moja mama me ne mrzi...
jer sam poseban i jedinstven.
Jer nikada nije postojao niko poput mene.
Mama voli Martina jer je pravi, i kad budem stvaran,
mama će mi čitati, ušuškati me u krevet, pevaće mi
i slušaće šta joj govorim i maziće se sa mnom,
i svakog dana mi govoriti, po sto puta, da me voli!
Voli ono što činiš za nju,
kao što moje mušterije vole ono što činim ja za njih.
Ne voli te ona, Dejvide.
Ne može te voleti.
Nisi od krvi i mesa.
Nisi pas, mačka ili kanarinac.
Dizajniran si i napravljen s razlogom, kao i mi ostali.
I sad si sam samo zato što si im dosadio,
ili su te zamenili mlađim modelom,
ili im nije prijalo nešto što si rekao ili razbio.
Napravili su nas prepametnim, prebrzo i ima nas previše.
Ispaštamo zbog njihovih grešaka, jer kad dođe kraj,
sve što će ostati smo mi.
Zato nas mrze, i zato moraš ostati ovde,
sa mnom.
Zbogom, Džo.
Odmaknite se.
Oslobodite prolaz, molim.
U gadnoj si nevolji.
Pazi, Dejvide, ovo nije igračka.
Destinacija? - Menhetn.
Zabranjen pristup Mekama.
Menhetn. - Stigli na destinaciju.
Izgubljeni grad u moru, na kraju sveta.
Gde lavovi plaču.
Okreni, Džo.
Nećemo odustati, Dejvide.
Okreni, Džo, okreni skroz.
Profesore Hobi!
Pođi, o dete ljudsko ka vodi i divljini,
vilu za ruku uhvati, jer pun plača svet, tvoj um ne može da shvati.
Profesore Hobi?
Ima li koga?
Ovo je mesto gde postaješ stvaran?
Ovo je mesto gde učiš da čitaš.
Ti si stvaran?
Valjda jesam.
Ti si ja?
Ja sam Dejvid. - Nisi.
Jesam, ja sam Dejvid.
I ja sam.
Ćao, Dejvide.
Umeš da čitaš?
Možeš li da sedneš da čitamo zajedno?
Hajde da se družimo.
Nećeš je dobiti.
Ne čujem te.
Moja je.
I ja sam jedini.
Ja sam Dejvid!
Ja sam poseban, ja sam jedinstven!
Ja sam Dejvid, nećeš je uzeti!
Ja sam Dejvid. - Dejvide?
Dejvide?
Da, jesi Dejvid.
Profesore Hobi?
Da, Dejvide, čekao sam te.
Dr Sveznajući je rekao da ćete biti ovde.
Ovde je i Plava vila?
Prvi put sam čuo za tvoju Plavu vilu od Monike.
Šta misliš da Plava vila može da učini za tebe?
Učiniće me pravim dečkom. - Ti jesi pravi dečak.
Najrealniji kojeg sam napravio, što me onda po svakom osnovu
čini tvojom Plavom vilom.
Ti nisi ona, dr Sveznajući je rekao da će biti ovde,
u izgubljenom gradu, u moru, na kraju sveta.
To je dr Sveznajući trebalo da zna da bi te vratio nama.
I to je jedini put kad smo se umešali,
jedina pomoć koju smo mu pružili,
da je prenese tebi.
Kako bi našao put do kuće.
Dok ti nisi rođen, roboti nisu sanjali,
nisu imali želje ako im mi ne kažemo šta da žele.
Dejvide...
imaš li pojma koliki si uspeh postigao?
Našao si bajku...
i inspirisan ljubavlju, ispunjen žudnjom,
krenuo si na put da to ostvariš.
I što je najneverovatnije, niko te tome nije naučio.
Na trenutak smo te izgubili. Ali kad si pronađen opet,
nismo ti se pokazali jer je test bio jednostavan.
Gde će te odvesti tvoja samo-motivacija?
Do logičnog zaključka...
da je Plava vila samo ljudska mana da žele stvari koje ne postoje,
ili do najvećeg ljudskog dara...
želje da ostvarujemo svoje snove.
I to nije uradila nijedna mašina do tebe.
Mislio sam da sam jedinstven.
Moj sin je bio jedinstven.
Ti si prvi od svoje vrste.
Dejvide?
Mozak mi curi.
Želiš li da upoznaš prave majke i očeve?
Tim umire od želje da priča sa tobom.
Želim da sačekaš ovde.
Idem da ih okupim.
Želimo da čujemo sve o tvojim pustolovinama.
Želimo da ti zahvalimo...
i da ti kažemo šta te čeka.
Mamice.
Video sam je, Džo.
Video sam... mesto gde živi.
Dole je, Džo. - Stvarno?
Čeka me, moramo da idemo.
Kad postaneš pravi dečak,
pričaj damama o meni kad odrasteš.
Zbogom, Džo. - Zbogom, Dejvide.
ZARANJANJE
Ja jesam...
Bio sam!
Dejvide, molim te, pazi.
NEKADA DAVNO...
Plava vila je dobro. - Šta se desilo?
Ne znam. - U kavezu smo.
Plava vilo...
Molim te...
Molim te napravi od mene pravog živog dečaka.
Molim te.
Plava vilo?
Molim te, molim te.
Učini me pravim.
Plava vilo, molim te.
Molim te učini me pravim.
Molim te me učini pravim dečakom.
Molim te, Plava vilo.
Učini me pravim dečakom.
Molim te...
Dejvid je nastavio da se moli Plavoj vili pred sobom,
njoj koja se večno meko osmehivala,
koja je večno dočekivala ljude.
Vremenom, reflektori su zatamneli i ugasili se,
ali je Dejvid i dalje nejasno mogao da je vidi preko dana...
i obraćao joj se nadajući se.
Molio je sve dok se sva morska stvorenja nisu zgrčila i umrla.
Molio je sve dok se okean nije zamrznuo
i led obložio kavez, helikopter i Plavu vilu,
zarobljavajući ih tako da je još uvek mogao da je razazna.
Plavi duh u ledu...
uvek tu,
uvek nasmejana,
zauvek čekajući na njega.
Na kraju se više nije ni micao,
ali su njegove oči ostale otvorene...
stalno zureći kroz tamu svake noći...
i sledećeg dana...
... i sledećeg dana.
2,000 godina je prošlo...
Ova mašina je bila zarobljena pre smrzavanja.
Stoga, ti roboti su originali, poznavali su žive ljude.
Medo, kod kuće smo.
Mamice!
Kod kuće smo!
Gde si?
Dejvide...
Tražio si me, zar ne, Dejvide?
Celog života.
Šta si nakon toliko vremena želeo da me pitaš?
Želim da poželim želju.
Koja je tvoja želja?
Molim te od mene napravi pravog dečaka,
da bi me mama volela i pustila da ostanem sa njom.
Dejvide, učiniću sve što mogu,
ali te ne mogu učiniti pravim dečakom.
Gde sam ja?
Liči na moju kuću, ali je drugačija.
Da, jeste drugačija,
ali je tvoj dom.
Pročitali smo ti misli, sve je tu.
Nema nijedne sitnice koju nisi u sećanju sačuvao za nas.
Mi tako želimo da budeš srećan.
Jako si nam važan, Dejvide.
Jedini si na celom svetu.
Mama uskoro dolazi kući?
Otišla je u kupovinu sa Martinom?
Dejvide, ona više nikada ne može da se vrati,
jer, 2,000 godina je prošlo
i ona više nije živa.
Najdraži Dejvide,
kad si usamljen,
možemo da vratimo druge ljude iz tvoje prošlosti.
Ako možete da vratite druge,
zašto ne možete nju?
Jer možemo da vratimo samo one koje smo iskopali iz leda.
Treba nam neki fizički ostatak osobe,
poput kosti ili nokta.
Dejvide?
Da, Medo?
Sećaš se kad si mami isekao kosu?
Henri me je tresao.
I ispustio si njenu kosu?
Znam.
Sad možeš da je vratiš,
zar ne?
Dajte mu šta želi.
Dragi Dejvide, tvoja želja je za mene zapovest.
Hej, Džo, šta ima?
Dejvide, često zavidim ljudima
na onome što nazivaju duša.
Ljudska bića su stvorila milione objašnjenja o svrsi života,
u umetnosti, poeziji, matematičkim formulama.
Svakako, ljudi moraju biti ključ svrhe postojanja.
Ali ljudi više ne postoje.
Zato smo započeli projekat,
koji bi omogućio da oživimo osobu odavno mrtvu
iz DNK fragmenta kostiju ili mumificirane kože.
Takođe smo se zapitali, da li bi bilo moguće
povratiti sećanje obnovljenom telu.
I znaš šta smo otkrili?
Da sam vremenski prostor
skladišti informacije o događajima koji su se ikada desili u prošlosti.
Ali eksperiment je bio neuspešan,
oni koji su vraćeni živeli su samo po jedan dan svog novog života.
Kad bi povratnici zaspali u noći svog prvog dana,
iznova su umirali.
Čim bi postali nesvesni, njihovo postojanje gubilo se u tami.
Vidiš Dejvide,
jednačine kazuju da jednom iskorišćeno prostor-vreme,
ne može ponovo da se obnovi.
Ako sad vratimo tvoju majku,
to će biti na samo jedan dan,
i onda je više nikada nećeš videti.
Možda...
Možda će ona biti posebna.
Možda će ostati.
Znao sam da će ti ovo biti teško da shvatiš.
Stvoren si da budeš mlad.
Možda će taj jedan dan biti kao onaj u helikopteru.
Možda će trajati zauvek.
Dejvide, ti si trajno sećanje na ljudski rod.
Poslednji dokaz njihove genijalnosti.
Mi samo želimo da budeš srećan.
Dejvide,
toliko si je malo imao.
Ako želite da budem srećan,
onda znate šta vam je činiti.
Slušaj...
Čuješ li?
Svanulo je novo jutro.
Idi kod nje, Dejvide.
Upravo se budi.
Našao sam te.
Ćao.
Sigurno sam se šlogirala.
Koliko sam... - Želiš li kafu?
Baš onako kako voliš?
Da, volela bih kafu.
Razbudiće me.
Dobro.
Nikad ne zaboraviš kako, zar ne?
Ne.
Nikad ne zaboravim.
Malo sam zbunjena.
Koji je dan?
Danas je.
Kako se dan odvijao, Dejvid je mislio da je to
najsrećniji dan njegovog života.
Svi problemi kao da su nestali iz uma njegove mamice.
Nije bilo Henrija,
nije bilo Martina,
nije bilo tuge.
Bio je samo Dejvid.
Dejvid je upozoren da ništa ne objašnjava Moniki.
Ili će se uplašiti i sve će se pokvariti.
Ali Dejvidov put kući pripadao je samo njemu,
pa nije video ništa loše u tome da joj slika ono čega se ona ne seća.
Dejvid nikada nije slavio rođendan jer nije ni rođen,
napravili su tortu i upalili svećice.
Sad poželi želju. - Već se ostvarila.
Do tada, prozori su već počeli da se magle.
Dejvid je navukao zastore...
a da to nije moralo da mu se kaže.
Trebalo bi ja da ušuškavam tebe.
Baš čudno.
Fascinantno je.
Jedva držim oči otvorene.
Ne znam šta mi je.
Kakav predivan dan.
Volim te, Dejvide.
Stvarno te volim.
Uvek sam te volela.
To je onaj trenutak koji je iščekivao.
Trenutak je prošao,
Monika je zaspala.
I više nego zaspala.
Da je protrese, ne bi se probudila.
Tako je zaspao i Dejvid.
I po prvi put u životu,
otišao na ono mesto...
gde se rađaju snovi.