"På de dage, hvor alt er hvidt-
-og himmel og jord går i et, kan de døde tale-
-til os, der stadig lever." Ukendt forfatter
EN HVID, HVID DAG
- Vil du tænde lyset, morfar? - Ja. Øjeblik.
- Sikke et rod. - Det bliver din mors værelse.
Der skal selvfølgelig sættes en dør i.
Det er jo ikke færdigt endnu-
-men det skal nok nå at blive fint, til I flytter ind.
Se lige her. Vi har rindende vand.
- Vil du se dit værelse? - Ja.
- Nå, hvad synes du? - Det er godt.
Hvad var det for en lyd?
Hvordan er du kommet ind?
Se, morfar. Det var ham, der knuste en tallerken.
Du må vist ikke være her. Tag lidt brød, og smut ud med dig.
- Giv ham et klap bagi. - Kom så.
- Hvordan går det med huset? - Det er tætnet.
- Var det din fars? - Nej.
- Altså grunden... - Grunden var hans, ja.
- Og nu ejer du det hele? - Ja, sammen med min bror.
- I er ret tæt knyttet, ikke? - Han bor her.
Ville du betegne jeres forhold som positivt eller negativt?
- Positivt eller negativt? - Jeg mener...
Det er ikke negativt, i hvert fald. Så er det vel positivt.
- Hvordan sover du? - Jeg sover som en sten.
Man sover altid bedre oven på fysisk arbejde, ikke sandt?
Det ved jeg nu ikke.
- Får du stadig mareridt? - Nej.
Føler du dig nogensinde ensom?
- Nej. - Aldrig?
Ikke så længe jeg er sammen med mit barnebarn.
Føler du, at folk forstår dig?
- Ja. - Ønsker du at blive forstået?
- Hvad er der at forstå? - Synes du, at du har forandret dig?
Det ved jeg ikke.
- Ved du, hvem du er? - Hvem jeg er?
- Ja. - Hvem er du?
- Ingimundur. - Beskriv dig selv.
- Jeg er en mand. - Hvad mere?
Far.
Morfar.
Politimand.
Enkemand.
Hvad vil du?
Hvad vil jeg?
- Hvad vil du, Ingimundur? - Bygge et hus.
Hvad vil du ikke?
Holde op med at bygge hus.
Hvordan ville du beskrive den perfekte dag?
- Godmorgen. - Hej, Salka. Tag bare for dig.
Hun har en plet på kjolen, som skal fjernes.
- Kan du hjælpe med det? - Fiskeblod.
Det er ret ligetil. Man blander stearin med lidt rødvin...
- Nej, det giver ingen mening. - Når stearinen størkner...
- Ring og spørg din mor. - Okay.
- Hvad så, Bjössi? Er der travlt? - Ja, mest på grund af vejret.
- Det ter sig underligt. - Sandt.
Det var fuldstændig tåget i morges, men det er bedre nu.
Salka, henter du ikke posen ude i bilen?
Jeg skal bare høre, hvordan du plejer at få blodpletter af tøjet?
Nej, slet ikke. Der er bare fiskeblod på hendes kjole.
Ja. Okay. Ingimundur...
Vanish... Du sprøjter bare Vanish på, før den ryger i maskinen.
- Men hun skal have den på i dag. - Hun skal have kjolen på senere i dag.
Ja. Tak.
Øjeblik.
- Den er stadig i live. - Ja, det må være en opdrættet laks.
Ja, sådan.
En gang til.
Kom så. Bare giv ham.
Se, han er helt færdig.
På med skoene.
Når jeg er sur eller irriteret...
Hvad var det?
- Vitaminer. - Okay.
Nå, men når jeg er sur eller irriteret, er der større risiko for, jeg prutter.
Ja, for så er jeg meget stivere i kroppen...
Jaså. Kom her.
Eller hvis jeg stresser over noget, men det gør jeg ikke nu.
Nej.
Der er du jo, brormand.
- Og se her. Hvor er du dog yndig. - Du savler.
Se, hvad jeg fandt.
- Hej, skat. - Giv mor et kys.
Hvad er det for en plet?
Du må hellere give din kusine en hånd.
Så skal isterningerne bare op i skålen.
- Må jeg også få en hammer? - En hammer...
- Må jeg prøve? - Ikke nu.
- Værsgo. - Tak.
- Må jeg prøve? - Nej.
Hallo, I to. I kan slås udenfor.
Posen med tingene, er den i bilen?
Ja. Du må også gerne tage kassen med.
- Kassen? - Hent den nu bare.
Jeg fik omsider samlet mod til at pakke alle hendes ting.
De ligger i den kasse. Hun havde så mange fine ting.
Tegninger og...
Undskyld.
- Det bør jeg ikke snakke om her. - Det er i orden.
Det ændrede bare noget i mig, da jeg kørte forbi det sted...
Jeg fandt den. Og kassen står foran hoveddøren.
- Har du en mor? - Nej.
- Har du en far? - Ja.
- Du har altså en far? - Nej.
- Er du en abe? - Ja.
- Så du er altså en abe? - Ja.
Spiser du lort?
Ja.
Okay. Du er altså en forældreløs abe, som æder lort.
Nej.
Nu har jeg vel ikke sat ild til huset?
Det er vist nok. Af sted med dig.
Se at få noget søvn.
Jeg ville bare...
For pokker, altså.
Hvad er der?
- Jeg savner mor. - Det ved jeg. Lad os ikke tage den nu.
Kom, skat. Lad os gå i seng.
Det var hende, der skabte mig, og nu er hun her ikke længere.
Det beklager jeg. Det kan komme meget pludseligt.
Måske bør hun holde sig fra alkohol.
Hold nu kæft, Stefán. Bare tage dig af hende.
Selvfølgelig.
Det var slet ikke sådan ment.
Nå, men godnat. Og tak for i aften.
"På en kold vinternat bliver et ungt par fundet døde i en øde fjordhytte."
"Et sandt mesterværk. Fem stjerner."
"Verdens bedste bog."
"Jeg kunne hverken spise eller sove, fra det øjeblik jeg åbnede bogen."
Hallo.
Hvem er det?
Og en slags krystal. Er det overhovedet en sten?
Mor fandt en vildt flot en.
Den var kæmpestor. Det var vist en slags krystal.
Så er vi her.
- Farvel, morfar. - Farvel, skat.
Pis.
Hvor er det godt at se dig.
Men hvad er dog det for nogle shorts?
Ræk mig lige shampooen.
Noget rammer båden, så jeg taber den.
Hele lortet ryger på gulvet.
- Er du tilbage på arbejde? - Nej. Jeg leder bare efter noget.
- Skal du ikke have en kop kaffe? - Jeg skal hente barnebarnet.
Det er Ingimundur.
Det er fint. Jeg kommer.
Den her har uden tvivl den flotteste næse.
Kommer du?
Hold så op med det.
Undskyld. Sådan, ja. Sådan.
Er det tændt?
- Nå, hvad synes du? - Om hvad?
Om mig.
Jeg synes, du er smuk.
Hvad mere?
Varm.
Mere...
Tag mig...
Hårdt.
Jeg elsker dig.
- Hvordan går det? - Bedre, men hun har kastet op.
Stefán skal bare arbejde, og den lille skulle nødig smittes.
Det er ikke noget problem.
Der er skiftetøj i tasken. Jeg finder lige hendes tandbørste.
- Jeg vasker det, hun har kastet op på. - Tak, far.
- Så du kastede ikke op i toilettet? - Nej.
På puden og sengetøjet og i hele sengen. Alle vegne, faktisk.
- Fortæller du ikke en historie? - En historie?
Skal den være hyggelig eller uhyggelig?
Uhyggelig.
Så siger vi det.
Engang for længe, længe siden-
-da min far var en lille dreng...
... da sendte hans mor ham i byen for at købe fårelever.
Men på vejen mødte han et par af sine venner.
Og sammen tog de på stranden for at lege.
Da de havde leget, og det var ved at blive aften-
-opdagede han, at pengene i hans lomme var væk.
- Havde han tabt dem? - Ja, og han mukkede.
- Han kunne ikke købe ind for sin mor. - Hvad gjorde han så?
Min far ville ikke have skældud, så han tog på kirkegården.
Og der fandt han et nyanlagt gravsted-
-hvor han gav sig til at grave med sine bare hænder.
- Gravede han kisten op? - Ja. Lad mig lige fortælle færdigt.
Han åbnede kisten og fandt et gammelt, råddent lig.
Stanken var ulidelig og fik ham til at kaste op-
-mens han skar i liget med sin lommekniv, så han kunne tage leveren.
Senere samme aften spiste de lever til aftensmad-
-men min far havde ingen appetit.
Så han gik sulten i seng og kunne ikke falde i søvn.
Hans mave rumlede.
Og så pludselig hørte han noget. En besynderlig lyd.
Ved du, hvad det var?
Han rejste sig fra sengen og kiggede ud ad vinduet.
Det var mørkt derude, men han kunne se noget bevæge sig.
Noget i det fjerne, som kom tættere og tættere på.
En mørk skikkelse. Han åbnede forsigtigt vinduet...
... og lyttede efter.
Det var, som om skikkelsen ville sige noget.
"Aflevér leveren."
"Giv mig min lever tilbage."
Min far skyndte sig at lukke vinduet og styrtede tilbage i seng.
Men i samme øjeblik hørte han hoveddøren gå op.
Han krøb ned under dynen, og musestille lå han der og lyttede.
Ved du, hvad han kunne høre? Han kunne høre fodtrin.
Skikkelsen var på vej op ad trappen på vej mod hans værelse.
"Aflevér leveren."
"Giv mig min lever tilbage."
Min far var så rædselsslagen, at han gemte sig under dynen.
- Ej, morfar... - Vent.
Så hørte han døren til sit værelse gå op.
Han holdt vejret og hørte gulvet knirke-
-mens skikkelsen nærmede sig hans seng.
"Aflevér leveren," sagde den.
Og med sine kolde, døde hænder...
- Haps. - Hvad tænker du på? Jeg er jo syg.
- Det er løgn, alt sammen. - Nej, det passer.
Det er sandt.
Børn, hvor er I? Åh, nej. Hvor er vi henne?
Er du i live? Åh, nej.
Vi er styrtet. Vågn op! Er du i live?
- Er du okay? - Hvad skete der?
En, to, tre, fire, fem. Vi mangler Marius. Der er han.
- Hvor er fjernbetjeningen? - Det ved jeg ikke. Ned med dig.
Er du i live? Hvor er jeg lettet.
Kom, vi må hjælpe Marius. Han er i live.
Lad os give Marius et kram.
Åh, Marius. Så, det er vist nok.
Det var det her, jeg snakkede om, til badeværelset.
Hvor fliserne fortsætter hele vejen op. Er det ikke flot?
Jo, det er flot.
- Var det den her? - Er det ikke flot?
Jo, det synes jeg.
- Var det den her? - Bare læg den på gulvet.
Nej. Ti så stille.
- Vil du ikke være sød at... - Jeg gjorde ikke noget.
Far? Hvor er telefonen?
Sit.
Nej. Bliv der.
Så tag ham dog med udenfor.
Kom her. Hvad er der galt med dig? Er du dum, eller hvad?
Kom så, alle sammen. Gør som mig.
Forsvind med dig, mudder. En, to, tre... Forsvind med dig.
Hvor er I gode. I får alle sammen et bonuspoint.
Bonuspoint. Tillykke!
Er det ikke bare sjovt?
Det er den bedste dag nogensinde.
Skynd jer, unger. Vi må søge ly.
Uvejret tager til.
Pas på, at maskinen ikke eksploderer.
Åh, nej. Er du stadig død? Hvor er det forfærdeligt.
Vi savner dig sådan. Er det ikke rigtigt?
Jeg kan ikke klare mere.
Jeg er så bange for det ukendte. Jeg vil ikke dø nu.
Jeg vil leve længe endnu. Bare lidt længere.
Livet er for kort.
Det er for kort, men alle dør.
Vores drømme dør. Og vores bedsteforældre dør-
-ligesom vores forældre og søskende dør.
Din storesøster og din nuttede lillebror skal også dø.
Og dig! Alle jer, der sidder derhjemme-
-I skal alle sammen dø. Jeg er så bange.
Jeg kan mærke noget. Noget, der skælver.
Har du et horn i siden på Olgeir?
Kan du komme forbi til en snak i aften?
Nej. Ikke i aften.
- Jeg kan kigge forbi i morgen. - Nej. Bare glem det.
Jeg kigger meget gerne forbi.
Jeg kan give en hånd med huset.
Ingibjörg kunne også godt tænke sig, at du kiggede forbi til middag.
- Hører du? Hun inviterer på middag. - Ja. Det hørte jeg godt.
Nå, det er dig.
- Giver du mig en hånd i dag? - Ja. Måske.
Men du lugter.
- Hvor er din mor? - Det ved jeg ikke.
- Hun satte mig bare af. - Hvad skulle hun?
- Hvem? - Din mor.
Hvor skulle jeg vide det fra?
Børn bekymrer sig ikke om, hvad gamle mennesker laver.
"Gamle mennesker"? Er jeg gammel?
Ja, lidt.
Men du er stadig den bedste. I hvert fald den næstbedste.
Hvad? Hvem er så den bedste?
Mormor. Hun kunne "Kludedukken" udenad.
Hvad kan du?
Salka?
Hejsa.
- Hvornår tror du, det er færdigt? - Om et par måneder.
- Bliver du ikke selv boende? - Kun midlertidigt.
Indtil det er færdigt. Så flytter Elín og Salka ind.
- Og Stefán? - Ja, også ham.
Sikken udsigt.
Har du været Ingibjörg utro?
Ja. Hvorfor spørger du om det?
- Mange gange? - Nej.
Men det er da sket.
Hun er ikke den eneste kvinde, jeg kommer til at kneppe resten af mit liv.
Men jeg ødelægger ikke noget.
Jeg elsker hende mere end noget andet. Hun er min.
Hun skal ikke inddrages. Hun behøver jo ikke at vide alt.
Hun har sikkert også lyst til at kneppe en anden indimellem.
- Det er helt normalt. - Tror du det?
- Hvad? - At hun har lyst til det?
At være sammen med andre?
Det ved jeg ikke.
Det har jeg aldrig overvejet. Hvorfor spørger du om det?
- Hvad med din samvittighed? - Hvad med den?
- Får du ingen skyldfølelse? - Jo, men...
Jeg tror bare, at det er ret normalt.
På en eller anden måde var hun altid nok for mig. Jeg behøvede ikke mere.
Hun klippede mit hår...
Jeg tror, jeg savner det.
I var gode sammen.
Det syntes alle.
Jeg tror, hun var mig utro.
Hvorfor tror du det?
Jeg havde altid en følelse af, at hun skjulte noget for mig.
Der var noget, hun ikke fortalte mig.
- Ved du med hvem? - Nej. Men...
Så er jeg klar.
- Er I klar? - Ja.
- Næsten. - Hold da op. Det var flot.
- Var det Mozart? - Nej.
Beethoven?
Nej, han hedder noget med Schumann...
- Nå ja, Schumann. - Han skrev det til sine børn.
- Okay. Havde han mange? - Altså før han blev skør.
Gulla har fortalt mig, at...
Gulla har fortalt mig, at hans kone, som han jo var gift med-
-blev forelsket i en anden mand. Og så hoppede han ud fra en bro.
Overlevede han?
Ja, og døde så på psykiatrisk sygehus.
Og så forelskede konen sig i en anden berømt komponist.
Han hed vist Brahms, tror jeg nok.
Han skrev den der kendte...
Ja, ja.
Hold op med det.
Hvad var det?
Vent her.
Vi skal jo mødes ugentligt-
-men da vejene er spærret, gør vi sådan her i dag.
Sæt dig ned, og forestil dig, at jeg sidder over for dig.
Din recept ligger i øvrigt i skuffen til højre.
Altså til højre for dig. Til venstre for mig. Tag den bare med det samme.
Har du fundet den?
- Jeg kan ikke se dig. Fandt du den? - Den er i min lomme.
Forbindelsen er nok lidt sløv. Lyden er fin, men du falder ud af og til.
- Skal vi ikke bare mødes i næste uge? - Nej.
Det er vigtigt, at vi får snakket sammen.
Lad os i hvert fald prøve.
Har du nogensinde lært det udenad, som du ville sige til mig, før et møde?
- Hvad? - Har du øvet dig på svarene?
Nej.
- Undskyld. Jeg kunne ikke høre dig. - Jeg sagde nej.
Du bør måske øve dig lidt i at føle mere self-compassion, selvmedlidenhed.
Jeg synes, du er for selvkritisk.
Jeg tror, at det dræner dig mere end først antaget. Og...
Tak.
Hvad hvis vi prøvede at fokusere mere på de positive tanker-
-altså på de gode minder, snarere end på det, du har mistet...?
Stop.
Sagde du noget?
Jeg synes, jeg hørte dig tale, men dine læber bevægede sig ikke.
Nå, men måske gavner det-
-at frembringe de her selvmodsigende følelser.
Latter og gråd, had og kærlighed og så videre.
- Kan du høre mig, Ingimundur? - Ja, jeg kan godt høre dig.
Det her nytter ikke længere. Jeg forstår dine intentioner...
- Det kan være hårdt... - Hold kæft!
Mine følelser er, som de er, og det vil jeg ikke lave om på.
- Har du nogensinde grædt over det? - Hvad?
Har du nogensinde grædt over det, der skete?
Hvad er det mest værdifulde minde, du har?
Eller hvilket minde fremkalder den største frygt i dig?
- Hvorfor er døren låst? - Går du med selvmordstanker?
Åbn.
Hvorfor tror du, jeg stiller alle disse spørgsmål, Ingimundur?
Når vi elsker nogen af hele vores hjerte-
-gør vi hvad som helst for ikke at såre vedkommende.
Godmorgen.
Hej, Salka. Er der noget, du kunne tænke dig?
Nej tak.
- Vil du ikke have en? - Nej tak.
Sætter du dig ikke og får en kop kaffe med os?
Ingimundur...
- Skal du ikke have kaffe? - Nej.
- Tømreren står derhjemme og venter. - Vi skal lige nå at have en snak.
- Om hvad? - Georg har ringet.
- Han fortalte om episoden. - Hvilken episode?
- Om overfaldet på kontoret. - "Overfaldet"? Kom, Salka.
Du ved udmærket, hvad det er. Vi kommer lige derfra. Det er helt hærget.
- Hvem er hærget? - Gå ud i bilen. Jeg kommer.
Ingimundur... Vi prøvede at kontakte dig.
Georg ringede til politiet i Reykjavík. De vil gerne lige tjekke op på dig.
- Jeg tager derhen i morgen. - Øjeblik.
- Fortæl os lige, hvad der skete. - Tømreren venter.
Du bedes også aflevere dine nøgler på stationen.
- Hvad for noget? - Du skal aflevere dine nøgler.
- Hvad bilder du dig ind? - Hold nu op.
Vi har altid behandlet dig pænt, men det her er for meget.
Nej. Jeg mener det, Bjössi. Det er gået for vidt. Er det ikke?
- Tak. - Venner...
Jeg sagde tak, Ingimundur. Giver du mig nøglerne?
Er det dit alvor? Læg så de forbandede nøgler i min fucking hånd.
Ingimundur!
For fanden, hvor er det langt ude.
Slap så af. Ellers tømmer jeg hele dåsen i hovedet på dig.
Giv slip.
Jeg beklager.
Vand...
Vand, Ingimundur!
Hvor skal du hen?
Ingimundur!
Ingimundur, er du der?
- Ingimundur? - Hold nu kæft, Bjössi.
Elín...
For helvede.
Din mor kommer om et øjeblik. Du kan bare gå ind.
- Er der ingen hjemme? - Gør nu, som jeg siger.
Jeg hørte Bjössi råbe. Hvad skete der?
Ingenting.
- Ville du dræbe ham? - Selvfølgelig ikke.
- Stjal du så hans bil? - Salka! Gå ind og se noget fjernsyn.
Og det her er i øvrigt min bil.
- Jeg er jo bange for at være alene. - Du er ni år.
- Jeg er otte. - Og fylder ni.
- Er Bjössi død? - Hvad fanden forstiller du dig?
Du plaprer bare løs uden stop. Skal du have lyddæmper på? Børn nu til dags...
I er pisseforkælede og kræver konstant opmærksomhed.
Jeg gider ikke diskutere mere med dig. Jeg gider ikke at tale mere med børn.
Smut så indenfor, og hold op med at te dig som et pattebarn.
Skulle vi ikke ned til stationen?
Hvad sker der, Ingimundur? Hvor kører vi hen?
- Ingimundur, hvad laver vi her? - Stig ud af bilen.
- Det mener du ikke. - Begynd at gå. Følg lyskeglen.
Lyskeglen? Hvad fanden skal jeg derude?
Og hvad skal du med den?
Kom så.
Læg i det mindste den riffel væk. Helt ærligt. Hvad foregår der her?
Stop lige et øjeblik. Jeg vil gerne vide, hvad fanden...
Okay, okay.
For helvede.
Hvad skal vi her? Hvad?
Jeg aner på ingen måde, hvad der foregår.
Hør her. Det må jo være en misforståelse.
Hvad er det, du mener, jeg har gjort?
Nej, vent lidt. Okay, hvad er det her?
- Ned i hullet med dig. - Nej, nej.
Okay, jeg skal nok fortælle det hele. Jeg lover at fortælle sandheden.
Jeg har kone og børn, som jeg elsker. Gør ikke det her.
Du må ikke gøre det. Jeg beder dig. Ikke sådan her.
Jeg skal nok sige sandheden, okay?
Sæt dig ned.
Fint.
Okay, kan vi så tale sammen nu?
Du må gå, hvis du fortæller sandheden.
Det lover jeg.
Lyver du, skyder jeg dig i maven og begraver dig levende.
Jeg lover det, okay?
Kendte du min kone?
- Ja. - Hvorfra?
Min søn gik i hendes klasse.
- Var du indblandet i hendes død? - Hvad?
Nej. Tror du det? Du tror vel ikke...
- Havde I noget kørende? - Lad os lige...
Kneppede du min kone?
- Ja, men jeg sværger, at jeg ikke... - Hvor længe?
- Ingimundur, der var ikke mere i det. - Hvor længe?
Det ved jeg ikke.
Det skete helt tilfældigt, og så sås vi ikke...
- Svar på spørgsmålet. - Hun sagde, at du vidste det.
Hvor mange gange?
Det ved jeg ikke. Måske ti gange, eller mindre.
- Hvor mødtes I? - Hvor?
Vil du vide hvor?
- På skolen og også i bilen. - I din bil?
- Betyder det noget? - Svar.
I hendes bil.
Tænker du på hende?
Lige nu, ja.
- Indimellem. - Hvad tænker du så på?
Bare på hende og det menneske, hun var. Vi var jo venner.
- Var I venner? - Selvfølgelig. Hvad skal jeg sige?
- Beskriv hende. - Hvad mener du?
Fortæl mig om hende.
Hun var...
... et godt menneske.
Hun var varm. Og sjov.
Var hun smuk?
- Ja, hun var smuk. - Smukkere end din kone?
- Ingimundur... - Svar!
- Ja, hun var, men det var ikke årsagen. - Hvad var da årsagen?
Vi var vel samme sted i vores liv. Vi gik igennem lidt af hvert.
Hvad skal det her til for? Jeg forstår ikke, hvad vi laver her.
- Beskriv, hvordan I var sammen. - Hvad er det, du vil høre?
- Hvordan var det at kneppe min kone? - Hvad mener du med hvordan?
Okay, hun ville kneppes på skolen, i bilen... Jeg har jo sagt det.
- Hvad sagde hun? - Hun sagde ingenting.
- Ingenting? - Hvad skulle hun sige?
Nej, hun sagde aldrig noget. Heller ikke til dig!
Hun løj som det menneske, hun var. Hvorfor vil du høre alt det her?
Jeg nød at kneppe hende, og hun nød det. Hun nød at have mig i munden.
Er det det, du vil høre, din psykopat?
Hvem er det?
Vent.
Det var altså ikke mig, der ringede til politiet.
Det var min kone, som var bange, fordi jeg bare forsvandt.
- Mit barnebarn sidder bagi. - Jeg siger ingenting.
Det er fint. Det er overstået. Jeg gik over stregen. Undskyld.
Jeg siger ikke noget. Og det var ikke mig, der ringede.
Hvem fanden tror du, du er?
- Hvem fanden tror du, du er? - Morfar! Hold så op.
- Stop nu! - Sådan behandler man sgu ikke folk.
Se på mig, når jeg taler til dig.
Hvem gør sådan noget? Svar! Hvem fanden gør den slags?
Ved du, hvordan det føles at blive ydmyget på den måde?
Tag selen på.
Så, så.
- Spænd din sele! - Ja.
Så, så.
Der er blod over det hele, morfar. Der er blod overalt.
Det skal nok gå. Det er overstået nu.
Morfar er lige her, skat.
Morfar er her.
Så, så.
Det er overstået nu, søde skat. Øjeblik.
- Du må ikke gå. - Øjeblik.
- Du må ikke gå. - Jeg går ingen vegne. Bare vent her.
Hvad laver du?
Lyt.
Hvad er det?
Lyden fra floden.
Hvorfor er den så høj?
Den skynder sig ned mod havet.
Hop op på min ryg.
Det skal nok gå, alt sammen.
Vi går bare hjem.
Morfar... græder du?
Nej, jeg græder ikke.
Jeg er bare træt.
Meget, meget træt.
Undskyld, at jeg bandede ad dig.
- Hvornår gjorde du det? - I går.
Det er i orden.
Nogle gange virker du bare lidt vred eller irriteret.
- Virkelig? - Ja.
Og nogle gange råber du ad mig.
- Jeg råber aldrig ad dig. - Jo, du gør.
- Hvornår har jeg gjort det? - I går.
- Vis mig det? - Hvad?
- Vis mig, hvordan jeg råbte ad dig. - Det vil jeg da ikke.
Jo. Jeg mener faktisk, at jeg gerne vil høre det.
Vis mig, hvordan den vrede mand råbte.
Den vrede mand? Jeg vil da ikke...
Hold så op. Hørte du det?
Hvad? Ekkoet?
Jeg er vred!
- Så er det din tur. - Okay.
- Du har vist ret. - I hvad?
Jeg kan være lidt af et monster.
Er det dig?
EN HVID, HVID DAG
TIL MINE PIGER
Danske tekster: Michael Kramer Oneliner