WWW.MY-SUBS.COM
www.titlovi.com
ЗАЛИВ АМНЕСТИ, МЕЈН, 1985.
Жил Верн је једном написао: "Стави два брода на отворено море,
без ветра или плиме, и они ће се спојити."
Тако су се срели моји родитељи.
Као два брода суђена један другоме.
У реду је.
Полако, полако. Ниси дисала.
Припадали су различитим световима.
Али живот, баш попут мора, зна како да споји људе.
Хтео сам да ти испечем јаја. Само немој да ми поједеш пса.
У реду је. Скувао сам чај.
Хајде, пробај. Осећаћеш се боље.
Дакле, ко си ти?
Атлана. Краљица Атлантиде.
Ја сам Том. Чувар светионика.
Побегла је од договореног брака. Оставила је читав свој свет иза себе.
Али, у светионику мог оца нашла је нешто неочекивано.
А мој отац је нашао љубав свог живота.
Артур, ураган 4. категорије, удариће на копно око 14х.
Шта кажеш на име Артур? -По урагану?
По легенди. Ипак је он краљ, зар не?
Он је више од тога.
Он је живи доказ да наши народи могу да коегзистирају.
Једног дана ћеш ујединити наше светове.
Трозупцем може да рукује само најјачи Атлантиђанин.
Краљу Атлану дао је моћ над седам мора.
Учинио га је толико моћним да је сам океан постао љубоморан
и послао страшан земљотрес да уништи Атлантиду.
И паде на дно океана! Али легенда каже да ће једног дана
доћи нови краљ који ће искористити моћ трозупца
како би поново саставио Атлантиду.
Томе, узми га!
Краљице Атлана, по овлашћењу краља Орвакса,
наређено вам је да се вратите у Атлантиду. -Атлана!
Али памћење Атлантиде је дуго
и њен краљ је одбио да је пусти.
Томе! -Ево!
Њихова два света нису требала да се сусретну,
а ја сам био резултат љубави која није смела да се догоди.
Не мораш ово да радиш, Атлана. Молим те. -Не.
Увек ће ме пронаћи. Следећи пут ће послати војску.
Морам да се вратим. То је једини начин да га спасем.
И да спасем тебе.
Тамо одакле долазим
море односи наше сузе.
Овде не. Овде их осетимо.
Вратићу ти се кад буде сигурно. Једног дана,
баш овде, у залазак сунца.
Опет ћемо бити заједно.
Ти буди снажан, мој мали принче. Увек ћу бити уз тебе.
Не дај му да ме заборави.
Сав живот потиче из мора. Ако желимо да разумемо сами себе,
морамо отпутовати тамо одакле смо дошли.
Данас имамо боље мапе Марса него морског дна.
Хајде, рибице, дођите овамо. -Момци, престаните.
Ћао, рибице. Ћао!
Моје име је Артур. Како се ви зовете? Јесте ли гладне?
Види ово. Артур разговара с рибама. Баш си чудак!
Престаните! -Шта ћеш урадити поводом тога, наказо? -Престаните!
Превели: Субс Брос Инц. обрада на СР: паyутти
САДАШЊОСТ
Хајде, крени, пожури!
Господине, ухватили смо капетана. -Позив у помоћ је онеспособљен.
Поново пловимо у мраку. -Али чули су га. Рачунајте на то.
Нагодићемо се.
Ја тебе нећу да учим како да будеш капетан,
а ти мене нећеш учити како да будем пират.
Где је остатак посаде? -Затворили су се у торпедарници.
Наша репутација далеко досеже. -Твоја репутација. Ово је твоја победа.
Изволи.
Не желим то смеће. То је љубав твог живота.
Никад ти нисам испричао причу која му претходи. Припадао је твом деди.
Био је један од првих морнаричких људи-жаба у 2. светском рату.
Био је тако невидљив у води да су му његови другови дали надимак Манта.
Али после рата његова земља га је заборавила
па се вратио на море и постао стрвинар, и преживљавао својим лукавством.
Овај нож ми је дао кад сам био твојих година.
А сад је твој, сине.
Нешто смо погодили.
Не. Нешто је погодило нас. -Господине, нешто је тамо.
Још једна подморница? -Не. Мислим да је човек.
То није човек.
Алфа, десно. Браво, прегледајте ходник.
Дозвола за укрцавање?
То је он, Аквамен.
Пожурите. Због овог пропуштам фешту.
Дуго сам чекао на ово.
Треба ли да знам ко си ти? -Ја сам морски стрвинар.
Ти си Аквамен. Кад тад смо морали да се сретнемо.
Немојмо да нам то постане навика.
Тата! -Тата?
То је твој клинац?
Срам те било.
Сами сте се увалили у ову невољу. Сами се из ње и извуците. -Гаде!
Тата!
Чекај! Помогни му! Не можеш овако да га оставиш!
Молим те! -Убили сте невине људе.
Тражи милост од мора.
Одлази! Могу ја то! -Умукни! Не остављам те.
Мораш да живиш да би убио тог курвиног сина.
Не! -Одлази!
Не!
Проклет био! -Одлази.
Увек сам знао где да те пронађем. -Старе навике.
Хајде, частим те доручком.
Да ти ставе ово у бочицу за бебе?
Како то да могу да дишем под водом, а ти можеш да попијеш више од мене?
То је моја супермоћ.
Пирати, исти они које сумњиче за нестанак
морнаричке строго поверљиве стелт подморнице.
Надаље, имамо непотврђене извештаје
да је Аквамен, како га називају по друштвеним мрежама,
одговоран за смело спашавање руске... -Нисам ја.
Срање. Радиш то, зар не?
Оно чему те Вулко научио.
Знао сам да нећеш моћи да заувек останеш по страни.
Твоја мама је увек знала да си посебан. -Не почињи.
Веровала је да ћеш ујединити наша два света.
Престани.
Какве год Атлантида имала проблеме, ти си већи од тога.
Атлантиђани су ми убили мајку. -Не знаш то. -Знам.
Убили су је јер је волела тебе и родила мене.
И ти то знаш.
Сине, једног дана ћеш морати да престанеш да кривиш самог себе.
Хеј, другар! Ти си онај дечко-риба с ТВ-а?
Сјајно.
Човек-риба. Шта хоћеш? -Рећи ћу ти шта хоћу.
Може фотка с тобом? -Ти си наш локални јунак, човече.
Пуно би нам значило. Једна брзинска...
Шта год. -Урадимо то. -Не дирај ме. -Тачно тако.
Тако. Смешак!
НЕГДЕ У АТЛАНТСКОМ ОКЕАНУ
Он разуме важност овог састанка. Саслушаће те.
Краљу Орме. -Краљу Нереусе.
Одабрао си место састанка преблизу површини за мој укус.
Не препознајеш Веће краљева?
У Атланово вријеме Седам краљевства били су једно.
Наши су се преци овде окупљали.
Атлантида је седела овде на челу стола.
Ксебел је увек био уз њу. Слани, Рибари...
Пустињаци и Браздаши још нису пали. Изгубљени народ још није нестао.
Заједно су били највеће царство које је свет икад видео.
Сада седим на Атлановом престолу окован застарелим законима и политиком
док претња над нама неминовно расте. -Насиље је одувек мучило површину.
Уништиће сами себе. -Пре тога ће уништити нас.
Довољно дуго смо се скривали.
Дошло је време да се Атлантида поновно уздигне.
Одајемо почаст теби, краљу Нереусе, позивајући Ксебел
да буде прво краљевство које ће се придружити савезу краља Орма.
Као да сте имали избора, Вулко. По закону, треба вам 4 до 7 краљевстава
како бисте изронили и напали. Изгубљен народ и Пустињаци одавно су нестали.
Браздаши су тек животиње, Слани вам се неће придружити, а Рибари су кукавице.
Без мене и моје војске која би их уверила, план ти је неуспешан.
Али ја знам шта ти заиста желиш. Кад ти се 4 краљевства поклоне,
бићеш проглашен Господаром океана.
То је само титула. -Нисам ја будала, краљу Орме.
Као Господар океана, командоваћеш највећом војском на планети.
Ја сам природан избор за вођу. -Јеси ли?
Шта је с гласинама да постоји још један?
Атлантиђанин који живи на површини. Краљевске крви.
Ти можда и седиш на трону Атлантиде,
али право које на то полажеш је слабо. Како можеш да се надаш да ћеш ујединити царство?
Копиле моје мајке никад није ни био у Атлантиди. Он је одан повр...
Површинари! Узмите оружје!
Ваш Краљ је повређен!
Ја не покушавам да започнем рат. Рат је већ почео.
Онда је време је да им пошаљемо поруку коју ће чути.
Кључеви? -Хвала. -Ајмо кући.
Да је твој деда жив, ударао би нас по главама јер нисмо готови.
Имамо довољно времена за то. Седи.
Сео.
Тражила сам те. -Не, не, не. -Мораш да се вратиш са мном у Атлантиду.
Рећи ћу ти оно што сам рекао и оној старој морској звезди Вулку.
Само љубазније, јер си дама. Не, хвала, не занима ме.
Поразио си Степенвулфа и спасио Атлантиду.
То није имало везе с Атлантидом.
Твој полубрат, краљ Орм, објавиће рат површинском свету.
Милијарде ће умрети. Твојих људи, а и мојих.
Морамо га зауставити.
Како си мислила да то урадимо? -Ти си прворођени син краљице Атлане.
Престо је твоје право стечено рођењем.
Једини начин да спречимо овај рат и спасимо оба света
је да ти заузмеш своје законито место као краљ.
Мислиш да ће ми Орм тек тако предати престо кад се појавим?
Ја сам копиле краљице коју сте погубили.
Веруј ми, ја нисам краљ. -Слажем се. -Сјајно.
Али, Вулко из неког разлога верује у тебе.
И зато сам овде. Вулко је открио локацију
Атлановог изгубљеног трозупца. -Бајке! То је мит. -Није мит.
Са светим трозупцем, људи ће те слушати.
Онда можеш да затражиш своје право стечено рођењем и свргнеш Орма.
Моје право? Умрло је с мојом мајком. Али обећавам ти ово.
Ако Орм нападне, третираћу га као што су твоју људи третирали њу.
Без милости.
НЕГДЕ У СЕВЕРНОМ МОРУ
Она подморница једва је пловила. Али послужила је сврси.
Један од ваше врсте се умешао.
Он није један од нас. -Убио је мог оца!
Наша трансакција се завршила.
Задржи новац. Желим Аквамена.
Тата!
Хајде! Не дише. -Помери се! Помоћи ћу му.
Не знам ти чак ни име.
Зовем се принцеза Јумера Чабела Чала.
Можеш да ме зовеш Мера. -Хвала ти, Мера.
Драги Боже. -Ово је Ормово недело.
Најгоре тек следи.
Упозорење за поплаву... -Уништено је 90% грађевина.
Невиђени призори из целог света.
Гледамо ратне бродове и смеће које наносе огромни таласи.
Ови невероватни призори с обале... -У многобројним подручјима...
Деценије загађења избачене су натраг на земљу.
Намеће се питање ради ли се о природној катастрофи. -Не!
Није ово природна катастрофа. Избацили су наше смеће и ратне бродове.
Ово је наш први контакт са народом Атлантиде.
Опет ви са вашом сулудом теоријом о Атлантиди. -Немате доказа.
Отворите очи. Међу нама већ живи један Атлантиђанин
и зове се Аквамен.
Шта је? -Баш овде ми је Вулко дао прву лекцију из пливања.
Мораш да заборавиш сва учења површинског света.
Иди дубље како би открио своје атлантиђански инстинкт.
Али ја већ знам да пливам. -Ни приближно.
Да будемо начисто, помоћи ћу ти да зауставиш овај рат.
Али онда сам завршио. -Можда је тако и најбоље.
Океан је више од извора живота. Он је оно што ми јесмо.
Можеш да говориш под водом? И ја могу да говорим под водом!
Ово је сјајно! -Можемо ми пуно више од тога.
Бити Атлантиђанин значи пуно више него само моћи да дишеш под водом.
Твоје тело може да поднесе екстремну хладноћу и притисак.
Твоје очи се прилагођавају гледању у мраку.
Ово је сјајно!
Дакле, Вулко, кад могу да упознам своју мајку?
Ускоро, мој млади принче.
Кад будеш спреман, одвешћу те у Атлантиду како би упознао краљицу.
Овде сам сакрила свој брод. -Ја не улазим у то.
Ако желимо стићи на одредиште, мораћеш.
Твој рибљи брод се маринирао у смећу. Не желим да смрдим као мочварна гузица.
То би било побољшање.
Аха.
КРАЉЕВСТСВО АТЛАНТИДЕ
Разочаравајуће је имати мост под водом. -Улазни мост је остатак старог света.
То је једини улаз и излаз из главног града. -Зашто не прелазе преко зида?
Осигурање је непробојно. Чак и да избегну чуваре,
покрај хидротопова нема пролаза.
Људи нонстоп покушавају да се ушуњају.
Како да не.
Шта је то? -Гранична и царинска контрола.
Не брини. Имам дипломатску дозволу.
Добродошао кући.
Доле у старом граду имам сигурну кућу. Племићи никад не залазе на дно.
Стигли смо.
Шта је ово? -Ваздушни џеп користимо као додатно осигурање.
Само племићи могу да дишу и воду и ваздух.
А и држи животиње напољу. Могу да направе неред.
Вулко. Ево ме, старче. Након толико година напокон си добио шта си хтео.
Артуре, да су барем околности другачије.
Не могу да верујем да је Орм напао.
Није то био напад. Законски, још увек то не сме.
Оно што је урадио површинским ратним бродовима
само је упозорење. -Шта га је изазвало?
Површинари су краљу Орму и твом оцу поставили заседу. -Не бих рекао.
Површинари мисле да је Атлантида бајка. -Био сам тамо.
Површински ратни брод пуцао је на нас. Сад је Ксебел на страни Атлантиде.
Орм сад има довољно велику флоту да присили преостала 2 краљевства
да му се придруже. Ако желимо да спречимо тај рат,
мораш одмах да га свргнеш.
Колико пута морам да ти кажем да не желим да будем краљ!
Не разумеш. Кад буде проглашен Господарем океана, биће прекасно.
На располагању ће имати невиђену моћ.
Ја сам с површине. Нико ме неће схватити озбиљно.
Не знам ни одакле да почнем. -Освајањем срца народа.
Доказивањем да си достојан. И враћањем овога.
Већ имам једног таквог. -Оваквог богами немаш.
Ово је изгубљени Атланов трозубац.
Знам причу. -То је више од приче. Стварно је.
Сковали су га највећи мајстори оружја у историји.
Израђен је од Посејдоновог челика,
за краља Атлана, првог владара Атлантиде.
Легенда каже да трозубац поседује
моћ да командује морем. -Шта му се десило?
Како бисмо то сазнали, морамо да се вратимо у време пре Великог пада,
кад је краљ Атлан владао познатим светом,
а краљевства Атлантиде су била једно.
Било је то доба благостања и технолошког напретка.
Откључали смо тајну бесконачне енергије
у време кад је остатак света мислио да је Земља равна.
Али, постали смо преамбициозни, превише жељни моћи.
Океан нас је прогутао и Атлантида је потонула.
Али, она иста моћ која је срушила нашу цивилизацију,
створила је нашу будућност.
Дала нам је могућност да дишемо под водом.
И тако смо еволуирали. Други су назадовали
и постали дивљи.
Краљ је остатак живота провео у самонаметнутом изгнанству.
Нико више није видео ни њега ни трозубац.
Један наш археолошки тим открио је ово пре пар месеци.
Ово је прастари снимак из времена првих династија.
Верујем да садржи Атланову последњу поруку за његов народ
и локацију светог трозупца. -Шта каже? -Не знамо.
Технологија је прастара. -На цилиндру су ознаке Пустињака.
Мораш да га однесеш тамо и сазнаш поруку.
Траг о Атлановом последњем почивалишту је ту унутра.
Гранична одбрана! Ухапшени сте због незаконитог уласка. -Не!
Не смеју овде да те виде.
Претпостављам да не желиш да попричаш о овоме, зар не?
Ни ја.
Хапсим те у име његовог височанства, краља Орма.
Добродошао у Атлантиду, брате.
Не могу да верујем да си коначно ту.
Чуо сам много прича о теби.
Свих ових година срамио сам се мајке јер се оскрнавила с површинаром.
Срамио сам се што имам брата мешанца
чије срце сам желео да пробијем својим трозупцем.
А сад кад си коначно преда мном, морам признати...
Имам више сукобљених мисли.
Желиш сукоб? Скини ове ланце, мали брате,
па ћемо видети ко ће кога пробости.
Да. Видим да си понео мајчино оружје.
Зато си дошао овамо након свог овог времена? Како би ме убио?
Дошао сам да спречим манијака да уништи свет. -Разумем.
А како мислиш да спречиш зверства које површинари упорно раде?
Читав век загађују наше воде
и трују нашу децу. Сад небо гори, а наши океани кључају.
Прешао си толики пут како би се борио против властитог народа?
У оваквом рату нема страна.
Очигледно си је изабрао и дошао да би ми оспорио престо.
Ако ћу на тај начин спречити твој рат.
Позиваш ли се на Битку краљева? -Зови то како желиш. Ја то зовем макљажом.
Можда ћемо онда тако наставити. -Ваше височанство! -Орме, молим те!
Ако поразим Атланиног проворођеног сина у службеном изазову, пред свима,
свих седам краљевстава мораће да прихвате
да сам ја једини истински краљ.
Ваша висости, нема победе у поразу незналице.
Ваш брат је очигледно имбецил. -Ваша висости, он не познаје наше обичаје.
Управо ће стећи образовање.
Службено ме изазиваш? -Итекако. А кад победим... -Ако победиш.
Престајем са свиме. Рат је завршен. Али, ако ја победим,
ти си готов. -Ајде. -Нека тако буде.
Изазов је дат, а ја га прихватам. Припремите га за Ватрену арену!
Чекај мало. Какву арену?
Како си могао да будеш тако блесав да допустиш Орму да те намами на борбу?
Мени се чини да то решава наше проблеме.
Победим га, рат је готов, идем кући.
На тлу си страшан борац, али овде ниси у свом елементу. Буквално.
Орм је провео читави живот под водом тренирајући како би постао ратник,
како би постао најбољи. -Ти си ме научио како да се борим, Кобра Каи.
Да видимо сећаш ли се ичега.
Чему велика виљушка? -То је трозубац. А сад се брани!
Који је ово ђаво? -Научићу те овом потезу кад савладаш трозубац.
Није фер! Ова ствар је велика и чудна. Зашто не користим мач?
То је трозубац твоје мајке. Традиционално оружје племића.
Нећеш постати краљ све док га не савладаш. -Зашто ме никад не посећује?
Рекох ти, кад будеш спреман. -Престани да ме лажеш!
Урадио сам све што си икад тражио од мене. И сваки пут кад прођем тест,
ти измислиш нови. Кад ћу бити довољно добар?
Зар ме не воли? -Твоја мајка те је волела више од свега на свету.
Али морала је да се врати у Атлантиду како би ти био сигуран.
Њен брак с краљем Орваксом одавно је договорен.
Морала је да се уда за њега и роди му сина, принца Орма.
Кад је Орвакс сазнао за тебе,
преплавила га је љубомора и жртвовао је створењима из Бразде.
Желиш да кажеш да су је погубили?
Јер је родила мене?
Сећам се. Свега.
Имам нешто за тебе. Припадала је мојој мајци.
Реци ми, да ли би она уживала гледајући како јој синови кољу један другога?
Разумем твој страх и оклевање, Мера.
Заиста. Не желим рат...
Не улагуј ми се. Познајем те.
Оно што радиш пркоси свему што нас је твоја мајка научила кад смо били деца.
Да је овде... -Али није овде! Зар не?
Оно чему нас је моја мајка научила је издаја. Не иди њеним путем.
То! Ово је та фамозна Ватрена арена, ха?
Како ћемо? Да те овде разбијем?
Вулко, отпрати моју вереницу у краљевску ложу.
Хајдемо, госпођо Мера.
Овде доле имамо легенду о Каратену.
Моћно древно морско чудовиште којег се бојао чак и краљ Атлан.
Зато ју је затоворио у дубинама океана.
Створење у том бездану чека како би се поновно уздигло.
И Атлантида је чекала. И сад се звер пробудила.
Некад сам више од свега желео да те упознам.
Да упознам свог млађег брата и кажем му да није сам.
Да смо у овоме заједно.
Да сам барем знао у каквог кретена си се претворио.
Због тебе је погубљена наша мајка. Отад те мрзим због тога.
Али не желим да те убијем, Артуре. Даћу ти једну прилику.
Иди кући. Немој никад да се вратиш у Атлантиду.
Нећеш победити.
Рат долази на површину свидело се то теби или не.
И са собом доносим гнев седам мора.
Знаш да не могу то да дозволим. -Знам.
Шта је то? -Ватрена арена.
Срање.
Послушајте ме, народе Атлантиде. Мој брат је дошао с површине
како би ме изазвао због престола. Решимо ово на древни начин.
Крвопролићем богови обзнањују вољу своју!
Издајица!
Нисам мислила да ће доћи дан кад ће мој отац клекнути пред краљем Атлантиде.
Површинари су пролили прву крв.
Шта да урадимо? Да их молимо за милост?
Презирем површину као и ти. Не чини ли ти се да је сад погодан тренутак?
Ниси тако лаковеран. Зар не?
И ти прижељкујеш рат, зар не?
Време је да површинари схвате где им је место.
Ако то овако мора да се одради, нека тако и буде.
Имаш трозубац наше мајке. Моћан, али препун мана попут ње саме.
Ја баратам оним мог оца. И он не зна за пораз!
Атлани сам обећао да ћу га заштитити.
Ово није такмичење, него смакнуће.
Ја сам једини истински краљ!
Чекаш позивницу?! Упадај!
Мера!
Који је план? -План је био да узмемо Атланов трозубац
па онда изазовемо Орма. -Добро. Не идемо редом. Срања се догађају.
Пази! Имамо уљезе на шестици! -Шта ти то значи?!
Негативци су иза нас. -Онда тако реци! -Негативци су иза нас!
Рекла си да не можемо да пређемо овај зид. -Јесам.
Рекла си да имају топове! -Јесам! Умукни!
Још нисмо мртви! Али се надам да ће они мислити да јесмо!
Придржи ми ово.
Шта радиш? -Деловало је за Пинокија. -Кога? -Нема везе. Упадај.
Супер. Појешће нас.
Како уопште изводиш ово? -Не знам.
Понекад их чујем. И они чују мене. -Да. Обоје сте велике и глупе животиње.
Управо сам ти спасао живот. -Прво сам ја спасила твој.
Рекла је да је ваздух чист. Где ћемо сад?
У пешчани океан који твој народ зове Сахара. -Добро.
ЗАПАДНА САХАРА
Времена су тешка, али не плаћају ми често гусарским благом.
Хвала на превозу, друже.
Јеси ли добро? -Никад нисам била тако високо.
Далеко смо од куће. -Ти барем имаш кућу.
Сад више немам. Не могу да се вратим.
Све сам издала кад сам те спасила у колосеуму.
Верена си за краља. Морају да те приме назад.
Атлантиду краси много лепих ствари.
Праштање није међу њима. -Али краљевске си крви.
Као и твоја мајка. Па ипак су је жртвовали Браздашима.
Чак ме ни мој отац не би прихватио.
Гледај ово с ведрије стране. Не мораш да се удаш за крелца којег не волиш.
Нисам у обавези да волим. Имам дужност према својој породици и народу.
А окренула сам леђа свима.
Понекад мораш да урадиш исправну ствар
иако ти то сломи срце.
Ваша Висости, трагач показује да је принцеза Мера овдје.
У Пустињском краљевству.
Рекао си да је мртва. -Очигледно није.
И твој брат је још увек жив. -Не задуго.
Капетане, сместа оформите јуришну јединицу. -Не!
Мера мора бити ухапшена и безбедна враћена мени. -Издала је престо.
Она је кћи Ксебела! Буде ли повређена, наш савез је завршен.
Ваша Висости, улазимо у воде Краљевства Рибара.
Улазак остала два краљевства у савез наша је примарна брига.
Мој везир је у праву. Као и обично.
Ухапсите их и вратите кћи краља Нереуса неповређену.
Стигли смо!
Има ли ичег у близини?! -Само пустиња километрима унаоколо. -Само пустиња...
Није у праву! -Шта то радиш?! -Мера, чекај!
Скочила је без падобрана! -Црвенокосе! Ко их не би волео?!
Луђа си него што сам мислио.
Овуда.
НЕГДЕ У ИНДИЈСКОМ ОКЕАНУ
Прошли пут сте поражени јер су вас изневерила ваша површинска оружја.
Наша неће.
Ово је прототип оклопа следеће генерације војника Атлантиде.
Ми Атлантиђани разумемо освету.
Водићеш моје најбоље командосе како би уловили тог одвратног мешанца.
Ја не смем да их пипнем, али ти смеш. Побегао је у твој свет.
Убиј њега и жену с којом је у друштву и бићеш награђен.
Моја је награда то што ћу га убити.
Крунски драгуљ. Још увек је у експерименталној фази.
Претвара воду у снопове енергије плазме под напоном.
Мислим да ће ми требати већа кацига.
Једно племе Атлантиде се одвојило и сместило овде
док је ту још било море. Кад се вода повукла,
нестали су и они. -Нестали? Супер.
Сад смо већ близу. -Чему? Да умремо од жеђи? -Има да те дрмнем у фацу.
Слушај, Балбоа, знам да не знаш како је овде горе.
Погледај око себе. Изгубили смо се.
Видиш оно? Шта је то? Ништа! Ово је пустош.
Ти ову пустош називаш домом. -Ово ми није дом.
Није цела површина оваква. -Наравно да није. Имате и одвратне градове
чије се канализације сливају у океане. И планине смећа.
И супер фабрике које топе ледене капе. -Ок, схватио сам.
Да, вође су нам идиоти. Али имамо такође и добре ствари.
Имамо зелене шуме, велике планине и предивна језера.
Свидела би ти се, језера су попут малих океана. -Провоцираш ме?
Не суди о неком месту које ниси видела.
Ти си просудио о Атлантиди на пуно мање тога.
Не! Престани. Не!
Твој глупи ГПС из Атлантиде рекао ти је да скочиш из авиона
изнад пустиње и сад смо запели.
Ако си ти следећи истински краљ, пропали смо.
КРАЉЕВСТВО ПУСТИЊАКА
То је било страва.
Гле шта сам пронашао. -Ти си то пронашао? -Да.
Види ово место! Ово је сјајно!
Ово је дворана оружја. Легенда каже да је овде искован Атланов трозубац.
Мислим да то више није легенда.
Вулко је био у праву.
Стваран је.
Ништа. -Нараво да не ради.
Скупља овде прашину још од времена кад Сахара није ни била пустиња.
Човече! -Кад Сахара још није ни била пустиња...
Хвала што понављаш моје речи. -Пресушило је.
Најбоље размишљаш кад уопште не размишљаш. Буди миран.
Шта то радиш? -Треба нам вода.
Ти си најближи извор. Буди миран.
Правиш се важна. Могао сам да се попишам по томе.
Краљ Атлан.
У овом трозупцу почива моћ Атлантиде.
У погрешним рукама донео би уништење. Али у рукама истинског наследника,
ујединио би сва наша краљевства на површини и испод ње.
Прижељкујеш ли моју моћ, мораш да докажеш да си вредан.
Мораш да отпутујеш иза ивице света до Скривеног мора.
У боци потражи зацртани пут. Само у рукама истинског краља
може он истински видети.
Орм не сме да нађе ово.
Чекај! -Шта је?
Зар не бисмо требали да је запишемо? -Упамтила сам то. Ти ниси?
Ма, јесам. Тотално. -Како је гласила порука?
Нешто, нешто, трозубац.
"У боци потражи зацртани пут."
Наша следећа станица.
СИЦИЛИЈА, ИТАЛИЈА
Почињем да мислим да ти се свиђају површинари.
Било би погрешно судити месту које први пут видим.
Одмах се враћам. Не иди нигде.
Наводно је горе на брду. Велики дворац. -Управо сам научила нешто занимљиво.
Пинокио. Ризиковао си наше животе на нечему из дечје књиге?
То је књига? 'Ко би рек'о?
Узео сам то из филма. Андиамо!
КРАЉЕВСТВО РИБАРА
Краљу Нереусе, надао сам се да сте превладали
древно размишљање да је рат против површине неизбежан.
Став Рибара је, да кад дође време да се упознамо са површинарима,
да их онда образујемо, а не уништимо.
Дивим се Вашим узвишеним настојањима.
Али сматрам да је то тек облак мастила који скрива срце кукавице.
Како се усуђујеш?!
Молим те. Преклињем те.
Твоје краљевство припада надувеним филозофима и мутним песницима
чије воде су устајале и то ми се гади.
Мој краљу! -Краљ је мртав!
Нек' нам дуго живи његов наследник.
Принцезо... Припремите своју војску, Ваше височанство.
Одмах нападамо Краљевство Сланих.
Како оно иде снимак? -"Путуј преко ивице света до Скривеног мора.
У боци потражи зацртани пут. Само у рукама истинског краља
може он истински видети."
"У боци потражи зацртани пут."
Човече... -Шта је?
Да видим.
Како знаш где да је усмериш? -Како оно гласи задња реченица?
"Само у рукама истинског краља може он истински видети." -Само у...
Марко Агрипа. Био је велики генерал, али није био краљ.
Као што није био ни Сипион. -Одакле знаш све те ствари?
Мој ћале се побринуо да знам историју. Ниједан од њих није био краљ, осим...
Овог типа. Ромул.
Први краљ Рима.
"Само у рукама истинског краља може он истински видети."
Ево га! Ово је наш смер. -Молим? Да видим.
Успели смо!
Није лоше за једног имбецила, ха?
Нимало.
"Одвратност чека и снива у дубини,
а трулеж се шири по тетурајућим градовима људи."
Назад!
Наређујем вам да одступите! -Принцезо Мера,
оптужени сте за велеиздају.
МЕТА НАЦИЉАНА
Ко си ти, дођавола? -Можда ће ти ово помоћи да се сетиш.
Ти си тип из подморнице. -Тако је!
Али сад имам атлантиђански челик.
Зови ме Црна Мента.
Мислио да можеш да одшеташ.
Зар ти нисам рекао да ово не треба да ти пређе у навику?
Сцуси! (Извините)
Не можеш да побегнеш.
Дугујеш ми крв.
Како си ме пронашао? -Твоја пријатељица има људе који воле да је прате.
Не!
Унутра!
Показаћу ти исту милост коју си ти показао мом оцу
и извадити ти утробу као риби!
ПАД СИСТЕМА
Мера. Прате те. -Молим?
Прате те.
Артуре, остани са мном!
Пробуди се.
Јеси ли ти то украла брод? -Зар нису бродови у марини за јавну употребу?
Не, нису. Они припадају људима.
Оно су били Ормови елитни командоси. Онај који их је водио
није био Атлантиђанин. Никад га пре нисам видела. -Ја јесам.
Он и његов отац били су пирати. Криви ме за смрт свог оца.
Одабрали су опасан посао. Ниси ти крив.
Мени изгледа другачије.
Зависило је од мене, а пустио сам га да умре.
Могао сам да га спасем, а нисам,
и сад сам стекао непријатеља. Могао је да те повреди
и то би била моја кривица.
Он је сад иза нас.
Требало би да нас брине оно што нас чека.
Уцртани пут води у Краљевство Бразде.
То су она иста створења која су убила моју мајку.
Да. Одвели су је тамо и жртвовали њима.
Бразда је постала место смрти. Не знамо шта се тамо дешава.
Боље да се окренемо. Можемо да упозоримо површину на оно што следи.
Да се окренемо? -Слушај, још као дечак сам научио
да не смем да показујем слабост. Да проблеме решавам бесом и шакама.
Тупо сам оружје и ђаволски сам добар у томе.
Али на овом путовању све време добијам по гузици.
Ја нисам вођа. Нисам краљ.
Не знам да сарађујем са другима. И не могу допустити да умреш
покушавајући да ме претвориш у нешто што нисам.
Мислиш да ниси достојан да водиш јер припадаш различитим световима.
Али управо због тога јеси достојан.
Ти си мост између земље и мора. То сад видим.
Једино питање је видиш ли и ти.
Траже локацију госпе Мере, Ваше Височанство.
Вулко, верни мој везиру.
Стојиш уз престо још од времена мог оца.
Имаш ли неки савет за мене док овај рат почиње?
Већ сам Вам га дао, краљу мој. И, као и увек, подржаћу Вашу одлуку.
Моју одлуку...
Бранићеш је...
Док је издајеш.
Мислиш да не знам за твоју издају.
За то да си остао веран копилету моје мајке.
Да си га годинама тренирао како би од мене преузео престо.
Не поричи то.
Не поричем. -Зашто?
Ја сам чистокрван. Посветио сам свој живот Атлантиди.
Ти ниси хтео да имаш везе с тим. Заклео си се да ћеш служити престолу.
И служим му. Артур можда јесте само пола Атлантиђанин,
али већ је сад двоструко бољи краљ од тебе.
Водите га, али побрините се да има добар поглед.
Каква су то створења?! -Браздаши! Стигли смо!
Превише их је! -Унутра!
Живе у дубини па се боје светла! Узми.
Хајде!
Спреми се да скочиш!
Тамо!
Она ствар ће нас растргнути! -Немамо избора!
Артуре!
Мера!
Мера! Мера!
СКРИВЕНО МОРЕ, СРЕДИШТЕ ЗЕМЉЕ
Мера!
Артуре. -Мама?
Краљ Орвакс жртвовао ме је Браздашима,
али сам преживела. Пробила сам се борећи се, баш као и ви.
Завршила сам овде. -Сами сте овде већ 20 година?
Да. Дођи. Седи овде.
Мораш ми опростити. За све.
Ово се десило јер си родила мене. -Не зато што сам те родила.
Ништа од свега овога није твоја кривица. Изабрала сам.
Морала сам да одем како бих спасила тебе и твог оца.
Причај ми о њему. Је ли он...?
Још увек сваког јутра одлази на крај оног мола.
Сваког дана.
И чека тебе.
Зашто се ниси вратила?
Јер порталом којим си стигао овамо не можемо назад.
Трозубац је једини пут назад.
Али чува га Каратен.
Створење из наших легенди је стварно. Почива иза водопада.
Идемо с тобом. Борићемо се заједно. -Не. Превише је моћно.
Годинама сам више пута покушавала.
Створење ће пролазак допустити само истинском краљу.
Бојиш се.
Да. -Добро.
Спреман си. -Атлантида је одувек имала краља.
Сад треба нешто више. -Шта може бити веће од краља?
Јунак. Краљ се бори само за свој народ.
Ти се бориш за све.
Ти не припадаш овде.
Чувала сам трозубац од лажних краљева од самог почетка.
Већ хиљаду година.
Видела сам највеће шампионе како покушавају и подбацују.
Али никад нисам осетила да је неко толико недостојан као што си то ти.
Усуђујеш се да дођеш овамо са својом поквареном полутанском крви
и захтеваш највеће благо Атлантиде?!
Нека тако буде, мешанцу.
Сматрао си се достојним?! Сматрао си се краљем?!
Обешчастио си ово место својом присутношћу! -Стани!
У праву си. Ја јесам полутански џукац,
али нисам дошао овамо јер сам сматрао да сам достојан. Знам да нисам.
Ти ме разумеш. -Да.
Ниједан смртник није разговарао са мном још од краља Атлана.
Ко си ти? -Нико.
Дошао сам јер немам избора.
Дошао сам да спасем свој дом и људе које волим.
Дошао сам јер је трозубац наша једина нада.
Ако то није довољно...
Онда се јеби.
Још ниједан човек није ишчупао трозубац из стиска краља Атлана.
Буде ли те сматрао недостојним...
Па, већ се еонима нисам погостила
и умирем од глади.
Једини истински краљ.
Упамти: Слани су моћни и дивљи насилници.
Нападни им вођу и то ће променити исход. Ако победиш краља Сланих,
командоваћеш највећом војном силом на планети.
Данас уједињујемо наша краљевства. Сутра пржимо површину!
Устај, Атлантидо!
КРАЉЕВСТВО СЛАНИХ -Смрт атлантиђанским сомовима!
Никад се нећемо предати Атлантиди. Пружићемо им борбу
коју никад неће заборавити!
Не! Треба нам!
Придружи ми се или умри. -Очекујеш да те ословљавам са "Ваше височанство"?
Не Ваше височанство.
Зови ме Господар океана.
Можеш узети моју војску, ти пужу меког трбуха,
али моју оданост никад нећеш имати! -Нека буде тако.
Који...?
Краљ се уздигао.
У напад!
Превише је жртава. Морамо одмах да престанемо с борбом!
Ја ћу пронаћи свог оца. Ти мораш поразити Орма.
Шта ако не могу? -Прошли пут је био у свом елементу.
Овај пут га натерај да се борите у твом.
Који је оно био план? -Да не погинемо.
Да, добар план. Не погинути.
Он командује Браздашима! -Немогуће!
Одступите! Нека прође. -Оче, молим те.
Он има трозубац. Знам да сматраш да је овај рат неопходан,
али Артур је краљ по нашем светом закону. Ако окренеш леђа томе
онда је Атлантида за коју се бориш већ мртва. -Истина је!
Мешанац витла трозупцем краља Атлана. Он командује морима.
Онда је тај мешанац ваш краљ.
Вулко! Хајде, потребна му је наша помоћ! -Не можемо. Гледај!
Народ мора да сведочи.
Тај трозубац не мења шта си ти. Ти си полутански гад.
Атлантиђани те никад неће прихватити као свог краља.
Онда нека крвопролићем богови обзнане вољу своју.
Уступи престо!
Окончај то. -Препусти престо. -Милост није део наших обичаја.
Можда ниси приметио, брате...
Али ја нисам један од вас. -Уради то!
Убиј ме! -Не!
Доста убијања!
Мајко. -Сине мој...
Дуга прича. Касније ћу ти је испричати. Хајде!
Не разумем. Мислили смо... -Знам. Артур ме је спасао.
Ти си са њим? -Јесам.
Обојица сте моја деца и јако вас волим,
али био си у заблуди.
Твој отац тио је рекао да постоје два света. Није био у праву.
Земља и море су једно.
Краљице моја.
Вулко.
Водите га. Али побрините се да има добар поглед.
Кад будеш спреман... поразговарајмо.
Народе Атлантиде,
данашњи дан је започео крвопролићем, али завршио се радошћу.
Представљам вам краља Артура од Атлантиде.
Живео краљ!
Дакле, шта ћу сад?
Буди њихов краљ.
Ово ће бити забавно.
Превели: Субс Брос Инц. обрада на СР: паyутти
Вратила си се. -Да, да.
Мој отац је био чувар светионика. Моја мајка је била краљица.
Никада није требало да се сретну.
Али њихова љубав је спасла свет.
Створили су ме онаквог какав јесам.
Син земље, краљ мора.
Ја сам заштитник дубина.
Ја сам Аквамен.
ИМА ЈОШ!
На океанолошком институту сам 15 година проучавао...
Зар нисте добили отказ? -Проучавао сам океанске феномене.
Ово је најбољи доказ којег имамо.
Дубински сеизмографи забележили су експлозије на морском дну.
Имамо сателитске снимке остатака атлантиђанске крстарице.
Докторе Шин! -Пустите ме да завршим! -'Ајмо поново.
Да, влада не жели да знамо за ову тренутну претњу...
Ја не бих то урадио да сам на твом месту.
Ово је атлантиђанска технологија, зар не?
Можеш ли да ми кажеш одакле ти?
Наравно.
Али најпре мораш да ми кажеш како да га пронађем.
КО ЈЕ АКВАМЕН?
Preuzeto sa www.titlovi.com