"Nærværende tid og svunden tid -
- er begge måske nærværende i kommende tid."
"Og den kommende tid indeholdt i den svundne tid."
"Dersom al tid er evigt nærværende, er al tid uigenløselig."
"Eller det, at enden er forud for begyndelsen."
"Og at enden og begyndelsen var altid til -
- før begyndelsen og efter enden. Og alt er altid ...
... nu."
Det er T.S. Eliots fortolkning af Beethovens sene kvartetter.
Hvad mente Eliot med det?
Vi lægger ud med Beethovens Opus 131, der var hans favorit.
Der er syv satser, selvom normen dengang var fire.
De er sammenhængende. Der er ingen pauser.
Beethoven insisterede på at spille den uden pauser.
Prøvede han at finde sammenhæng -
- mellem tilfældige hændelser?
Da han var døv, alene og døden nær -
- havde han måske ikke tid til at holde pause og trække vejret.
Når man spiller så længe uden pause -
- går instrumenterne ud af stemning, hvilket bliver noget rod.
Hvad skal man gøre? Stoppe?
Eller kæmpe for at spille videre -
- selvom det er ude af stemning?
Det ved jeg ikke. Lad os finde ud af det.
Det var hurtigt.
Vent lidt.
Hongkong den anden og den fjerde.
Shanghai den trettende.
Jeg hører lige de andre.
Lad os skåle.
Jeg har savnet jer, mens vi har holdt pause.
Det sidste års tid har været hårdt.
Miriam ville have været her i dag for at fejre det.
Der er gået et år om tre uger.
Men musikken, kvartetten og os fire sammen -
- har hjulpet mig igennem.
Jeg vil takke jer og skåle for vores 25 sæsoner sammen.
- Skål for The Fugue. - The Fugue.
Alexandra siger, at dit kursus er fantastisk.
- Jeg talte med hende i dag. - Hun er meget dygtig.
- I bør være stolte. - Hun spiller sjældent for os.
Det gør hun måske nu, hvor hun er tilbage fra Curtis.
Men som førsteviolin har hun brug for en god lærer.
Daniel, måske kunne du høre hende spille?
- Komme med din vurdering. - Det gør jeg gerne.
- Det ville være skønt. - Skal vi?
I år skulle vi måske prøve at spille Beethoven uden noder?
- Ja. - Jeg synes, at det er noget pjat.
Det ville være spændende. En risiko, der var værd at tage.
- En risiko? - Ja.
Sidder vi måske på et kasino?
Notaterne er der af en grund.
Jeg er enig med Daniel.
Så holder vi fast i det velkendte.
- Vores vibrato passer ikke sammen. - Jeg holder vist stadig ferie.
En gang til fra starten af.
- Lad os starte fra Juliette. - Ja.
- Mine tanker var et andet sted. - Det er celloen.
Undskyld. Jeg skal lige ind i rytmen igen.
Det er i orden. Vi finder en ny dag. Næste tirsdag.
- Er alt i orden, Peter? - Ja. Det er bare underligt.
Ræk hænderne frem.
Fint. Luk og åbn højre hånd.
Og venstre hånd. Gør det hurtigt.
Åbn og luk.
Godt.
Fint. Rejs dig op.
Gå hen til væggen -
- og tilbage igen hen mod mig.
Godt.
Godt. Jeg synes, at vi skal tage en blodprøve -
- og få lavet en MR-scanning.
Lad os mødes om en uge, når vi har fået svar på prøverne.
Er der noget, jeg bør vide?
Lad os tage prøverne først.
Fortæl mig, hvad du tror, selvom du ikke er sikker.
Det er i orden. Vi har kendt hinanden længe.
Nå?
Ud fra de undersøgelser, vi foretog ...
... og de problemer, du har beskrevet, så mener jeg ...
... at du oplever de tidlige symptomer på Parkinsons sygdom.
Jamen ...
Kan du vurdere det ud fra de undersøgelser?
Det kan jeg desværre.
Men vi bør tage en blodprøve og få lavet MR-scanningen -
- for at udelukke andre muligheder.
Hold da op.
Aromaen ...
Vågn op.
Du vil ikke fortryde det.
Hvad nu, hvis jeg taler med dårlig fransk accent?
Lad være ... Robert.
Jeg har virkelig ikke lyst.
Godt. Det er en adagio. Langsommere.
Buen føres ind mod strengen og ud.
Du skal mærke modstanden for derefter at give slip.
Uden at prøve.
Fugaen er et følelsesmæssigt kaos.
Og det kan jeg ikke høre. Stemningen er altid dyster.
Vibrato fra første tone.
- Det er en bøn, Alexandra. - Jeg har kun spillet en takt.
- Du er ikke klar til dette stykke. - Mit hold var ellers tilfredse.
Hvorfor starter han med en langsom fuga?
- Beethoven? - Det ved jeg ikke.
Hvis du insisterer på at spille Opus 131 for tidligt -
- så læs i det mindste hans biografi først.
Prøv at forstå hans tankegang.
Hans far vækkede ham midt om natten og bad ham spille -
- for sine fulde venner.
Forestil dig, hvordan det påvirker en person.
- Pilar. - Hej, Robert.
- Længe siden. Hvad laver du? - Jeg øver mig til mit nye show.
Vi starter på torsdag.
Du må komme denne gang. Du står på gæstelisten.
Jeg elsker Bartóks kvartetter, som du anbefalede.
Den femte er meget eksplosiv.
- Vent lidt. Kunne du lide den? - Ja.
Jeg kunne koreografere en dans til den.
Det næste, du skal høre, er Shostakovichs symfonier.
- Er du klar på det? - Ja.
Den er herpå. Du kan lytte, mens du løber.
- Hvad spiller du her? - Andenviolin.
- Som altid. - Altid?
Uden mig var de en frustreret trio.
Førsteviolin er ikke bedre. Det er bare forskellige roller.
Hvordan?
Nogle gange spiller jeg melodien, andre gange basstemmen.
Jeg binder førsteviolinen sammen med bratschen og celloen ...
... der flyder af sted lige under overfladen.
Jeg binder det hele sammen. Det er mit job.
Det lyder vigtigt ...
... men vil du ikke gerne spille solostykket?
Jo, selvfølgelig.
Hvorfor gør du så ikke noget ved det?
Det ville jeg også gerne, men sidste år ...
- Det var ikke det rette tidspunkt. - Det kender jeg.
Ifølge min mor er det aldrig det rette tidspunkt -
- og derfor er det altid det rette tidspunkt.
Din mor.
Kom så.
Jeg har talt med dr. Nadir.
Hun siger, at jeg måske har Parkinsons sygdom.
Parkinsons?
Min hjerne mangler et stof, der hedder dopamin.
- Gør det ondt? - Nej, og der findes medicin.
Den erstatter dopaminet -
- så udviklingen sker langsommere.
Men jeg kan ikke spille meget længere.
Jeg må være realistisk -
- og se det i øjnene.
Jeg kan måske spille en sæson eller to mere.
Men jeg har besluttet mig for, at det er bedst for kvartetten -
- at vi tænker på fremtiden.
Nina Lee bør overtage min plads. Hun er en dygtig cellist.
Er alle indforstået med det? Daniel?
Nina spiller med Gideon.
Nej. Vi bør ikke diskutere det nu. Det er ikke det rette tidspunkt.
En ting til.
Hvis medicinen virker, og jeg kan spille til den tid -
- så bliver sæsonens første koncert min sidste.
Det er ...
Hvis vi skal have en ny cellist -
- hvis vi beslutter os for det ...
... så vil det føles som en ny start. Vi får en ny lyd.
Hvis det sker ...
... så vil jeg ikke længere kun spille andenviolin.
Okay.
Hvad har du i tankerne?
At vi to veksler mellem første- og andenviolin.
Med tiden kan vi beslutte for hvert stykke -
- hvem der spiller hvad.
Det her er for meget.
Det er en forfærdelig idé, Robert.
- Nej, det er ikke. - Jo, og tidspunktet ...
Det kunne ikke være dårligere.
Peter har sagt, at du er klar til en ny violin.
Har han?
Begynd at kigge efter en. Mor og jeg kan hjælpe dig.
Peter er fantastisk.
Han aflyste timerne i morgen. Hvordan har han det?
Han tager det overraskende godt. Jeg er mere bekymret for din mor.
Man skulle tro, at hun var blevet syg.
Vær ikke så hård ved hende. Hun er ked af det.
Ja ja.
Og hvordan tager perfektionisten det?
Han hjælper Peter med at finde en ny cellist.
- Han har ingen medfølelse. - Jo.
Han gemmer det bare til sit spil.
Jeg bliver nok ikke ved med at gå hos ham.
Han sendte mig hjem efter ti minutter og bad mig læse Beethovens biografi -
- så jeg kunne føle hans elendighed, før jeg spillede Opus 131.
Han har måske fat i noget. Har Peter fortalt dig -
- om Schuberts sidste musikønske?
Ja. Han ville kun høre Beethovens Opus 131 -
- og de spillede den fem dage før hans død.
Hør her, hvad jeg plejer at gøre.
Før vi spiller stykket, så tænker jeg på kvartetten.
Vi står ved Schuberts dødsleje.
Vi spiller det sidste stykke musik, han nogensinde vil høre.
Bow Bridge.
Jeg har ikke været her, siden jeg kom til landet.
- Årene på Juilliard. - Juilliard.
Husker du, hvorfor det var vores mødested?
- Nej. - Darwin.
Du var vild med Darwin. Alt handlede om naturlig selektion.
- Og det har ikke ændret sig. - Ikke?
Den gamle mand er syg, og derfor er han ude.
Er der noget nyt omkring hans medicin?
Den har endnu ikke hjulpet, men det er stadig meget tidligt.
Bare den virker inden koncerten.
Hvis han kan spille der, så kan han også spille sæsonen ud.
- Hvorfor ikke respektere hans ønske? - Det er ikke hans ønske.
Han er overvældet. Det må være hårdt for ham.
Først dør Miriam og nu det her.
- Vi må give ham lidt tid. - Hvad gør vi med Robert?
- Hvad med ham? - Han vil spille førsteviolin.
- Det må du tale med ham om. - Det hjælper nok ikke.
Det vil fuldstændig ændre vores lyd.
Det samme vil ske, hvis vi får en ny cellist.
Ikke hvis det bliver Nina. Hun var en god afløser for Peter.
Hun passer godt ind.
Vil du ikke nok tale med ham?
Hvis Peter stopper ...
... så fortsætter jeg måske ikke.
Godt.
Jeg taler med Peter, hvis du taler med Robert.
Jeg havde ikke troet det -
- men jeg elsker at have den her alder.
Jeg skal ikke bevise noget over for nogen.
Det er skønt at gå på scenen og spille musik.
Efter koncerten i München, mens publikum klappede -
- hviskede Nina til mig: "Det var sjovt."
Tænk, at Nina sagde det.
Du har oplært hende godt, og jeg er meget taknemmelig.
Gideon, jeg skal spørge dig om en stor tjeneste.
Alt for dig.
Jeg vil ikke spille længere -
- og vil have, at Nina skal afløse mig.
- Nina fra min trio? - Hun er den eneste, der kan.
Hun kender vores repertoire, og de andre kan godt lide hende.
Vi har brug for hende, hvis hun går med til det naturligvis.
Peter, det vil være en fejltagelse. Du må ikke gå på pension.
Du skal nok genvinde dine kræfter.
Det bliver den bedste tid i hele dit liv!
Du kan ikke bede mig om at give slip på Nina.
Hun er en vigtig del af trioen og kan ikke erstattes.
Det er lettere at erstatte nogen i en klavertrio.
Der findes andre cellister, og jeg vil gerne hjælpe dig.
Jeg tror ikke, at The Fugue overlever uden Nina.
Så alvorligt er det.
Jeg hører, hvad du siger, men det går ikke.
Jeg kan ikke give slip på hende.
Jeg starter med nogle generelle informationer om Parkinsons sygdom.
Alting bliver mindre.
Kropsholdningen bliver mindre. Skridtene bliver mindre.
Stemmen og selv håndskriften bliver mindre.
Alt trækker sig sammen.
Vi må derfor foretage store bevægelser -
- så vi har kontrol over sygdommen og ikke omvendt.
Det gør vi ved at foretage bevidste bevægelser.
Vi starter med at strække armene ud.
Før dem op og ned igen.
Og op igen og udad.
Og fremad og ud til siden -
- og op og ned.
Og fremad og ud til siden -
- og op og ned.
- Flot. - Min far gav mig et råd.
- Det må have været et godt råd. - Ja, du burde selv lytte til ham.
- Omkring hvad? - Du kunne godt være mindre ...
... anal.
Meget morsomt.
Godt.
Du har ikke brug for min hjælp. Jeg skal nok tale med Peter.
Det var for sjov. Det var ikke sådan ment.
Du ville se, hvor grænsen gik.
Hvor grænsen gik? Vil du uddybe?
Et desperat forsøg på at få opmærksomhed.
Jeg foreslår, at du fokuserer på musikken.
Skal jeg fokusere på musikken?
Er det alt?
Du har indset, hvor svært det er at blive en dygtig violinist -
- og du er usikker på, om det er besværet værd.
Om du er dygtig nok og kan klare presset.
Bare dig og din violin i et lille studie -
- hvor du gør mikroskopiske fremskridt hver eneste dag.
Derfor dannede du din kvartet.
Du troede, at det ville løse problemet -
- men nu hænger du på tre andre personer.
Du er afhængig af, hvordan de spiller.
De nærstuderer dine evner og hører enhver fejl.
Og det sårer dit lille ego.
Ikke sandt?
- Du er noget særligt, Alex. - Ja ja.
Lad det ikke gå til spilde.
Vi ses i næste uge.
STRYGEKVARTETTEN THE FUGUE
Jeg ville have, at han dannede en kvartet -
- men han længtes efter at være solist.
Han vidste ikke bedre dengang.
Men på semestrets sidste dag, sagde Daniel:
"Professor, jeg vil danne en kvartet, og du skal spille cello."
Jeg tænkte, at han var skør. Jeg var 30 år ældre end ham.
Siden opløsningen af Hudson, hvor jeg spillede med Juliettes mor -
- havde jeg ikke længere lyst til at optræde.
Daniel påstod, at min kone havde sagt: "Gør det."
Jeg gik med til det, så længe Jules spillede bratsch.
Nej, Juliette var altid mit førstevalg.
Men det mest besynderlige var måden, hvorpå vi fandt Robert.
Det kan du fortælle.
Jeg var på vej hjem fra Juilliard, da Daniel sagde:
"Robert ..."
"Vil du spille lidt sammen med os i aften?"
Jeg havde slet ikke overvejet ...
Jeg var førsteårsstuderende på det tidspunkt -
- og skulle studere moderne kompositionsmusik.
Andenviolin. At spille i en kvartet.
Jeg vidste ikke, om jeg var klar.
Men fra allerførste tone ...
... der var jeg med.
Jeg forstod ...
... dynamikken, og at det var noget ganske særligt.
At være en del af en gruppe ...
... handler om at smelte sammen til én.
Og i starten troede jeg, at jeg var noget særligt.
Men gruppen var vigtigere.
Og der sad en utrolig smuk kvinde -
- der spillede bratsch ...
... som om det gjaldt hendes liv.
Hun var ... åndeløst smuk.
Jeg var forblændet.
Robert, er du ikke sød at glemme tanken om at spille førsteviolin?
- Hvorfor? - Det bringer kvartetten i fare.
- Hvorfor ... - Daniel vil aldrig akkompagnere dig.
- Sådan ser jeg ikke vores roller. - Nej.
Men hvorfor nævner du det netop nu?
Jeg har aldrig villet spille andenviolin.
Men jeg sagde aldrig noget ...
... fordi vi var gode.
- Og jeg kunne lide harmonierne. - Det ved jeg.
Da Peter nævnte, at han måske stopper ...
Men hvad hvis han bliver?
Så vil jeg stadig have, at vi veksler.
Husker du, dengang vi startede?
Hver gang, vi øvede, var en ny oplevelse.
Vi glædede os til at spille og diskuterede de mindste detaljer.
Vi skændtes over et enkelt buestrøg.
Det er opstrøg. Nej, nedstrøg. Opstrøg. Nedstrøg.
Ja, det var forfærdeligt.
Jeg savner det.
Jeg savner begejstringen. Jeg savner det.
Det kan slet ikke beskrives.
Daniel ...
Han mener ikke, at dine evner egner sig til førsteviolin.
Han synes ikke, at det passer godt til dig.
Hvorfor støtter du mig ikke?
- Hvorfor støtter du ham? - Det gør jeg heller ikke.
Vi har aftalt at være objektive i sådanne sager.
Fint.
Mener du, at jeg ikke ville være lige så god som Daniel?
Helt objektivt.
Du er en fremragende violinist.
Du er fantastisk som andenviolin.
- Det gør ingen forskel for mig. - Det gør det for mig.
- Det handler ikke om dig eller mig. - Jo.
Det handler om kvartetten.
Og jeg synes, at du er ...
... den bedste andenviolin, der findes.
Ingen andre er bedre til det, du gør.
- Stands bilen. - Robert.
Alle værdsætter det, du bidrager med.
Hold ind her.
Hvornår talte du med Daniel om det?
Han ville drøfte, hvordan gruppen kunne blive sammen.
Jeg talte med Gideon, men han sagde nej.
Tilbød du at hjælpe ham?
Han holder for meget af at spille med Nina.
- Og seks andre cellister før hende. - I løbet af 40 år.
- Jeg taler med Nina i morgen. - Ikke endnu.
Du bør måske overveje din beslutning.
Hvis du snart kan spille igen -
- så vil vi meget gerne have dig med.
Men vi går jo ikke på kompromis med kvaliteten?
Find en ny cellist, og før The Fugue i en ny retning.
Nu må jeg hvile mig og øve ...
... så vi kan gøre, hvad vi gør bedst.
Vi skal snart spille koncert.
Nina, han har Parkinsons sygdom.
Ja.
Han ville nok ikke have, at Gideon vidste det.
Ikke godt. Det er ikke godt.
Hej.
- Hej. - Hej.
Jeg har lavet din yndlingsmorgenmad.
Er du sulten? Det må du være.
Undskyld det i går. Jeg tog fejl. Det må du undskylde.
- Jeg ville ikke ... - Jeg lugter forfærdeligt.
Jeg tager lige et bad.
Jeg er straks tilbage.
Hvor er din violin? Jeg skal bruge noget harpiks.
- Ligger den ikke på sofaen? - Nej, og heller ikke i soveværelset.
Pis!
Jeg glemte den nede på baren.
- Hvilken bar? - Jeg skal nok ordne det.
Giv mig et øjeblik. Pis.
- Hej. - Hej.
- Tak. - Du ser træt ud.
- Fik du sovet lidt? - Kun nogle få timer.
Jeg fik ikke lukket et øje. Jeg lå bare og tænkte på os.
Det går ikke. Vi kan ikke ...
Det, der skete mellem os, er sjældent.
Man skal ikke benægte følelserne. Man skal bare leve.
Jeg kan ikke.
Hej, Jules.
Det er Pilar. Vi ...
Vi løber sammen i parken. Hun er fan af The Fugue.
Jeg var på vej videre.
Sid bare ned.
- Hun virker sød. - Ja.
Du gik vist lidt for vidt med din "vekslen".
- Helt ærligt. - Undskyld.
Det må du virkelig undskylde. Det skete kun den ene gang.
Jeg har lige gjort det forbi med hende.
Du skældte mig ud i går. Du var rasende -
- fordi jeg havde talt med Daniel.
Du sårede mig dybt. Du sagde, at jeg ikke var god nok!
- Og derfor knalder du en anden? - Er jeg ikke god nok?
Jeg er ligeglad med jeres roller.
- Du tænker kun på dit ego. - Det betyder alt!
Jeg er ligeglad!
Jeg elsker dig.
Jeg elsker dig over alt på jorden.
Det ved du.
Jeg begik en dum fejl. Jeg kvajede mig virkelig.
Jeg beder dig om at tilgive mig.
Jeg kommer sent hjem. Pak dine ting inden midnat.
- Jules ... - Pak dine ting.
Det er Daniel. Indtal en besked.
Daniel, jeg har meget gode nyheder.
Gideon har ombestemt sig. Jeg har talt med Nina.
Jeg ringer senere.
Jeg har gode nyheder. Nina slutter sig til os.
Peter ...
Er der noget galt?
Jeg kan ikke forestille mig ...
... at spille i kvartetten uden dig.
At rejse rundt og optræde uden dig.
Jeg tror ikke, at jeg kan. Jeg har ikke lyst.
Sig ikke sådan noget.
Da din mor døde, begik jeg samme fejl.
Jeg skulle have kæmpet for at finde en afløser.
I stedet var jeg svag og bange og doven.
Du må ikke begå den fejl.
Vær modig. Jeg fik en ny chance.
Det er ikke alle, der får det.
- Tak, fordi du inviterede mig med. - Jeg elsker landskabet.
Lad mig fortælle dig, hvorfor The Fugue er så god en kvartet.
Først og fremmest er der dig.
Du hypnotiserer publikum med din insisterende præcision.
De følger dig som en kobra følger sin slangetæmmer.
Og så ... er der min far.
Han tilfører stemning, struktur og rytme.
Han gør jer bedre uden at overstråle jer.
I mange kvartetter med en dygtig førsteviolin -
- er det andenviolinen, der gør kvartetten enestående.
- Din far er fantastisk. - Så er der min mor.
Hun tilfører en dybde, som ingen kan gøre hende efter.
Hun får en til at græde uden at vide hvorfor.
Er det en såret sjæls stemme?
Hun udviklede en overlevelsesevne for at tjene tre mestre samtidig.
Ham, hun elsker.
Og har som partner.
Og ham, hun begærer.
Det var længe siden. Før dine forældre fandt sammen.
Så siger vi det.
Og til sidst er der den omsorgsfulde mand -
- med celloen.
Alt er på sin plads. Følelserne får frit spil.
Vi sætter os til rette og gør klar til at blive bjergtagede.
- Det er den ideelle kvartet. - Bravo.
Hvad gør du nu, hvor Peter stopper, og alt det med min mor og far?
Hvad sker der med din mor og far?
Robert. Hej.
Jeg tog Gaglianoen med.
Prøv den. Auktionen starter først om lidt.
Beklager forsinkelsen. Jeg hedder Juliette.
Brenda Franklin. Godt at møde dig.
- Jeg er straks tilbage. - Tak.
Perfekt timing.
- Vil du prøve den? - Nej, gør du det bare.
De dybe toner har en fyldig klang.
Varme toner. Den er let at spille på.
Jeg forstår godt, hvorfor Alexandra vil have den.
Den er i perfekt stand.
- Vil du ikke prøve? - Nej.
- Vi bør byde på den. - Bestemt.
- Kan vi tale sammen? - Vi er her for at købe en violin.
- Kan vi ikke tale om det? - Det har vi gjort.
Nej, vi har ikke. Og det er problemet.
Vi har ...
Vi har levet et hektisk liv sammen i næsten 25 år.
Vi skylder hinanden at tale om det.
Vi bor og spiller sammen.
Vi vidste begge, at det ikke ville blive let.
Det har været spændende. Vi har haft vores op- og nedture -
- men jeg synes, at vi har et godt ægteskab.
Jeg forstår ikke, at én aften kan ødelægge alt det.
Jeg elskede dig ved første øjekast -
- men jeg har altid frygtet, at du følte dig presset.
At du kun giftede dig, fordi du blev gravid.
For på mange måder har du aldrig rigtig været der.
Jeg lærte at leve med håbet om, at du en dag åbnede mere op.
Jeg opgav mine drømme om at spille andet musik.
Og jeg gjorde det med glæde, så vi kunne være sammen.
Spille sammen og få et barn sammen.
Elsker du mig?
Eller er det bare belejligt?
En god far og mand. En god andenviolin.
- Er den ikke fin? - Jo. Den er ... perfekt.
- Vi vil byde på den. - Godt. Held og lykke.
Auktionen starter nu.
Det er noget fint hestehår.
- Det er ikke dårligt. - Hvad med den her?
Han klipper det ikke af hesten. Han importerer det.
- Det stammer fra Sibirien, ikke? - Jo.
Jeg samler et bundt af mine bedste hår.
Du kan bare sende det overskydende tilbage.
Tak, Jack.
"Det stammer fra Sibirien, ikke?"
Hvad gik det ud på?
Man kan ikke bruge alle slags hestehår.
Den mindste forskel i håret ændrer instrumentets temperament.
- Hvad? - Du er jo besat.
Du er besat.
Det er jeg vel. Fryser du?
Hvorfor blev du aldrig solist?
Jeg ville ikke spille uden dem.
En solist øver med et orkester tre-fire gange -
- og optræder med samme stykke en eller to gange.
Og det er dét. Næste by, næste dirigent -
- og næste ... orkester.
Vi fejrede koncert nummer 3000 sidste år.
Hvilket gør, at jeg føler mig meget gammel.
Kun sådan laver man meningsfulde fortolkninger.
Når de største komponister ville udtrykke deres inderste tanker ...
... og følelser ...
Når de ville krænge deres sjæl ud, var det altid i form af en kvartet.
Hvis de var modige nok. Alex ...
Hvad laver du?
Vi må hente hestehårene.
En meget smuk Gagliano. Der er budt 14.000 dollar.
- Løft din hånd. - Hvor langt vil vi gå?
- 15.000. - Løft din hånd.
16.000 dollar fra damen med den fine hat.
Der er budt 16.000.
- Løft din hånd. - Jeg ville ikke gøre dig vred.
20.000.
Fortæl mig, hvis jeg tager fejl.
Damen allerbagerst har budt 21.000.
25.000.
Der er budt 25.000. Byder nogen 26.000?
Vi står på 25.000. Ikke flere bud?
25.000 dollar. Solgt!
Tillykke. Du har lige taget en god violin fra en ægte musiker.
Jules. Jules!
Vent nu lidt.
Hvad vil du have, Robert?
Hvad skal jeg sige?
At jeg altid har elsket dig, men bare ikke kan udtrykke det?
Sandheden er, at jeg ikke ved, om jeg elsker dig.
Jeg ved ikke, hvad jeg føler.
Du må lade mig være.
Hvem er det?
- Daniel. - Hej.
Kom indenfor.
Hvad tænkte du på, Robert?
Du satte dit ægteskab og vores kvartet på spil.
For et knald?
- Hvad med dig? - Mig?
Du mødtes med Juliette bag min ryg.
Du prøver at vende hende mod mig.
Det er noget vrøvl. Du gik bare for vidt.
Nogen måtte tale dig til fornuft.
Jeg er mere fornuftig nu, end jeg har været længe.
Skal jeg blive et sted, hvor jeg ikke er respekteret?
Ikke længere.
Du er en fantastisk violinist.
Jeg elsker at spille med dig, men du kan ikke lede en kvartet.
Tror du, at du er bedre ... end mig?
Du har det ikke i dig, og det er i orden.
Du tror, at du er bedre end mig.
- Hvornår har jeg sagt det? - Du tager fejl.
Bare fordi man konstant øver sig, så spiller man ikke perfekt.
Det suger al energien ud af det. Det gør det stift ...
... og monotont ...
... og selvhøjtideligt og trygt.
Vær nu ikke så barnlig.
Ja, det er en svær tid ...
Hele gruppen følger den retning -
- som du valgt.
Du bestemmer, hvordan kvartetten skal spille.
Og det er det samme om og om igen.
Jeg er i 40'erne. Vi har spillet, siden vi var 20 år.
Der har du ført os hen.
- Hvis vi spiller med Nina ... - Der har du ført os hen.
Og vi lod dig gøre det. Jeg lod dig gøre det.
En bjørnetjeneste.
Du vil ikke engang spille Beethoven uden dine noder.
Slip lidenskaben løs.
Slip lidenskaben løs! Hvad er du bange for?
Du har os til at redde din røv.
Slip lidenskaben løs.
"Folk forventer, at gamle mænd dør."
"De sørger ikke rigtig over gamle mænd."
"Gamle mænd er anderledes."
"Folk kigger på dem med undrende blikke."
"Folk kigger uden rædsel."
"Men gamle mænd ved -
- når en gammel mand dør."
Bare kom op. Mor ...
- Pis. - Hvad?
- Det er min mor. - Hvad?
- Jeg mener det. Hun kommer på besøg. - Din mor?
Åh gud. Tag tøj på.
- Hallo? - Hej.
- Jeg kommer ned. - Jeg vil gerne se lejligheden.
Jeg er kaffetrængende og har intet.
Vi går igen med det samme.
Så kom op.
Nej, hun kommer op ad trappen.
Du må kravle ud ad vinduet. Det er eneste mulighed.
Det må du virkelig undskylde.
Pis. Af sted med dig.
- Alexandra. - Hej, og undskyld.
Den her dør ... Hvordan går det?
Her er fint.
- Jeg har en lille gave. - Tak. Jeg åbner den om lidt.
- Hvad synes du om stedet? - Det er perfekt.
- Jeg er meget glad. - Det minder om SoHo for 20 år siden.
Jeg spiste middag med far i søndags.
Så har han vel fortalt dig om os?
Han er ulykkelig. Hvorfor piner du ham?
- Sagde han det? - Nej.
Far ville aldrig sige et ondt ord om dig.
Din far gjorde noget uacceptabelt. Det var forkert.
Sådan går det, når du behandler ham som en dørmåtte.
Du ved intet om vores forhold.
- Jeg ved, hvad jeg ser. - Og jeg ved, hvad jeg ser.
Daniels bil nede på gaden.
- Hvad lavede han i din lejlighed? - Han underviser mig.
I at spille violin forhåbentlig for din seng er meget rodet.
- Jeg vil ikke lyve for dig. - Godt.
Daniel og jeg er forelskede.
I er ikke forelskede. Det er tåbeligt.
Du er jaloux.
Hvorfor er du så vred? Hvorfor taler du sådan til mig?
Har vi forkælet dig for meget?
Tror du, at det var sjovt for mig?
Tror du, at det var sjovt at vokse op med to forældre -
- der var væk syv måneder om året?
Jeg måtte altid træde i baggrunden for en violin og en bratsch.
Lyder det sjovt?
- Du var altid vores førsteprioritet. - Det er noget fis!
Det er bare ord. Det betyder ingenting.
Så havde I ikke turneret så meget.
Så havde I brugt mere tid på mig.
I stedet for at lede efter det perfekte greb i en Haydn-kvartet.
Jeg gjorde mit bedste.
Jeg ville være perfekt, men sådan er det at være musiker.
Man øver sig og optræder.
Og sådan bliver det også for dig. Vent og se.
Nej, det gør ikke.
Jeg ville aldrig opdrage et barn sådan.
Det må du undskylde.
Hvis jeg havde været dig ...
... så havde jeg fået en abort.
Hvordan kan du være så ond?
Jeg satte alt på spil for dig. Forstår du det?
- Forstår du, hvordan det føles? - Ja.
Jeg ved, hvordan det føles at vokse op -
- uden en forpulet mor!
Åh gud.
Det er sekstendedele! Slap nu af.
Tal pænt til hinanden.
Lad være med at fokusere på fejlene.
Som ung mødte jeg Pablo Casals. Jeg turde knap nok tale.
Han fornemmede det for i stedet for at tale med mig -
- bad han mig om at spille præludiet til Bachs fjerde suite.
Jeg tog en dyb indånding og begyndte at spille.
Det var det værste, jeg nogensinde havde spillet.
Jeg spillede så dårligt, at jeg måtte stoppe.
Han sagde: "Bravo. Flot."
Han bad mig spille en allemande. Han gav mig en ny chance.
Jeg spillede elendigt.
Men han roste mig igen.
Jeg havde det forfærdeligt med min præstation.
Men det, der gik mig mest på, var Casals' opførsel.
Hans uoprigtighed.
Mange år senere mødte jeg ham i Paris.
Vi spillede sammen og blev venner.
En aften, over et glas vin ...
... fortalte jeg ham, hvad jeg syntes om hans ævl dengang.
Han blev vred. Han greb sin cello og sagde: "Lyt."
Han spillede følgende frase.
"Spillede du ikke sådan? Jo, du gjorde."
"Det var nyt for mig. Det var godt."
"Og indledte du ikke passagen med opstrøg?"
Casals fremhævede det gode. Alt det, han kunne lide.
Han opmuntrede mig.
"Lad resten være op til tåberne -
- der kun fokuserer på fejlene."
"Jeg kan sagtens værdsætte bare én enkelt frase."
"Et flygtigt øjeblik."
- Wow. - Ja. Pablo Casals. Mesteren.
En gang til. Med indlevelse denne gang.
Du har ringet til Robert og Juliette. Vi kan ikke tage telefonen.
Læg en besked efter klartonen.
Jules og Robert. Medicinen virker.
Jeg kan spille. Lad os øve hos mig på tirsdag.
Jeg ringer til Daniel. Farvel.
Det er godt. Jeg har fået energien tilbage.
Jeg ved ikke, hvilket buestrøg jeg skal vælge.
Jeg kunne lide det, du lige gjorde.
Hun skal gøre, hvad hun har lyst til.
- Lad os fortsætte. - Ja. Lad os det.
Lad os komme videre.
Gider du lige? Robert.
Hvad foregår der? Fortæl.
Vi skal spille koncert torsdag. Lad os vente til bagefter.
Og jeg synes, at du skal holde kæft.
Behersk dig, Robert.
Det skal du også, Daniel.
Kunne du ikke finde en andens datter at gå i seng med?
Hvad?
Hvad har du gjort?
Alex og jeg er i et forhold.
Sådan er det, Robert.
Har du været i seng med hende?
Vi er forelskede.
Det var ikke min mening, men sådan er det.
Sæt dig ned!
Stop! Ikke i mit hus.
Så er det nok. Ud med jer, alle sammen.
Har du det bedre? Du ejer hende ikke.
Du ejer mig. Du ejer mig!
- Du ejer os alle sammen! - Livet er noget rod!
For første gang i mange år elsker jeg en anden person.
Denne gang giver jeg ikke slip.
Jeg er træt af jer. Forsvind.
- I har ingen respekt for musikken. - Du skulle have fortalt mig det.
Jeg går ovenpå. I skal gå nu.
- Følg ikke efter mig! - Og glem alt om koncerten.
Da du for 25 år siden bad mig om at danne en kvartet -
- vidste jeg, hvad det betød at være så meget ældre.
En dag måtte jeg vige pladsen.
Jeg havde aldrig troet, at det ville blive så svært.
Og at se kvartetten smuldre for øjnene af mig ...
Det er et mareridt.
Også for mig.
Du må gøre en ende på forholdet.
Uanset hvad du tror, at du føler.
- Gør en ende på det. - Nej.
Det kan jeg ikke.
Så har du intet lært af vores samarbejde.
Du burde skamme dig.
Det er, som om at malerierne åbner sig op.
Man føler, at man kan tale med dem.
De har observeret og lyttet til folk.
Miriam mente, at man kunne udveksle tanker med dem.
Hun kunne især godt lide det her maleri.
Hvad fortæller Rembrandt dig i dag?
"Jeg er kongen over alle malere. Jeg er mægtig."
"Jeg er ældre nu, men jeg sidder stadig på magten."
Hans blik er intenst.
Han ved godt, at han ser fjollet ud i sit guldtøj -
- men krop og sind har ikke forrådt ham. Endnu.
Det er inspirerende.
Min egen krop og mit sind er dog en anden historie.
Medicinen virker ikke meget længere.
Med tiden bliver jeg ængstelig og begynder at se syner.
Jeg får brug for hjælp til at tage tøj på og bade -
- og det vil jeg gerne undgå.
- Jeg vil ikke være en byrde. - Jeg passer på dig.
Du har kvartetten.
Du har Robert og Alexandra at passe på.
Sørg for, at kvartetten holder sammen.
Det vil gøre mig glad.
Jeg blev født i New York i 1963.
Min mor spillede i Hudson-kvartetten sammen med Peter.
Han var hendes nærmeste ven.
Da min mor døde, blev kvartetten opløst.
Hun døde under min fødsel.
Jeg blev undervist af Gil Breton, indtil jeg fyldte 16 år.
Peter skaffede mig et stipendium til Juilliard.
Han og Miriam lod mig bo hos dem -
- og de blev min familie.
Men alt godt i mit liv skete -
- på grund af deres store kærlighed til mig.
Vi dannede The Fugue ...
... og så mødte jeg Robert.
Og så fik vi vores datter. Alexandra.
Hun er den mest talentfulde af os.
Det skal I nok snart opdage.
Jeg har rejst rundt i mange år. Det er et meget krævende ...
Er alt i orden?
Godt.
Åbn den.
Den er til dig.
Far sagde, at den blev solgt for 25.000 dollar.
- Jeg kan ikke tage imod den. - Bare rolig.
Den tilhører en ven, der skylder mig en tjeneste.
Du kan låne den, lige så længe du vil.
Den har jeg lavet specielt til dig. Prøv den.
Daniel, kan vi tale sammen?
Ja, selvfølgelig. Hvad er der?
Du er en helt utrolig mand.
Du er fantastisk.
Jeg beundrer dig.
Du er en drøm for den pige, der kan håndtere en mand som dig.
Jeg kan ikke være den pige nu.
Det er dine forældre, ikke?
- Det er din far. - Nej.
Det er min beslutning.
Jeg lader dem ikke komme mellem os.
Det er The Fugue, Daniel.
Det er The Fugue.
The Fugue?
Vil du stoppe på grund af kvartetten? Det er jo vanvid.
- Det ene udelukker ikke det andet. - Jo.
Jeg vil aldrig kunne tilgive mig selv.
Bare rolig.
Det skal nok gå.
- Du lytter ikke til mig. - Jeg taler med dine forældre.
Hvis de ikke accepterer os -
- så er jeg ikke interesseret i at spille med dem.
Vi danner en ny kvartet.
Os to, Alex.
Daniel, det er ovre.
Jeg prøver at fortælle dig, at det er slut.
Det er slut.
Gå med dig.
Bare ...
... gå med dig.
Daniel?
Daniel.
Mine damer og herrer, jeg er nødt til at stoppe.
Jeg kan ikke følge med. Det er Beethovens skyld.
Han insisterer på, at vi spiller ...
... Opus 131 uden pause.
Jeg har brug for en pause. Nina Lee ...
... er en vidunderlig cellist og ven af The Fugue.
Hun afløser mig resten af aftenen -
- og forhåbentlig meget længere end det.
Det har været en fornøjelse at spille for jer alle disse år ...
... sammen med Robert, Daniel og Juliette.
Tak.
Og til Miriam ...
... min kone, der er derude et sted.
Jeg takker dig, savner dig og tænker på dig.
På gensyn.
Den syvende sats ...
Alle satserne er sammenhængende.
Man kan ikke ride på syvende sats' vilde heste -
- uden at bestige dem under den sjette.
Hvis I vil bære over med os ...
... starter vi et par takter tilbage. Tak.
Fire takter tilbage?