2013 var ett intensivt och tufft år.
Året som gick var tufft för alla.
1996 var ett tufft år.
Året som precis slutat var tufft.
Vi har haft ett tufft år.
1981 blir ett tufft år till.
1976 har varit tuffare än vi kunde föreställa oss.
1974 riskerar att bli ett tufft år.
Hej, allihop! Jag ska bara förklara varför vi är här.
Vi ska öka medvetenheten och stoppa överkonsumtionen.
Denna maskerad förstör planeten!
Den förstör ekosystem, däribland mänskligheten. Vi är alla i fara.
Och det symboliseras av Black Friday.
Vi är heta, heta, hetare än klimatet!
-Vad händer här? -En blockad.
Ingen släpps in. Vi ökar medvetenheten...
-Släpp fram mig. -Kan vi prata?
-Jag hinner inte prata. -Nån idé om Black Fridays avtryck?
Ta en minut och tänk igenom det. Perspektiv.
Jag har tänkt på det. Jag ska in. Släpp fram mig!
-Stopp! Det handlar inte om dig. -Sluta filma.
-Tänk på kommande generationer. -Vad har de gjort för mig?
-Konsumtion gör dig inte lycklig. -Hur vet du det?
-Väx upp innan du läxar upp mig. -Mycket roligt...!
Släpp fram mig! Sluta filma!
Vart ska du?
-Längst fram. -Glöm det. I dag kommer ingen in.
Vill du dansa? Vad är grejen?
Är det en vals?
Skit, skit, skit! Fimpa konsumentskit!
En, två, tre grader! Ett brott mot mänskligheten!
ETT TUFFT ÅR
-God dag. -Det är där inne.
-Adjö. -Adjö.
-God dag. Det gäller försäljningen. -Jag antog det.
Varsågod, det är bara kort tid kvar. Inga foton eller video, tack.
Okej.
Se er omkring. Ni har knappt fem minuter.
-Ursäkta. Ni är...? -Herr Tissot, advokat.
Jag är här för att sälja en teve. Adressen stämmer. Nobru94.
Jag förstår. Nobru94 är troligen herrn där.
Mitt herrskap, visningen är slut. Var snälla och lämna huset. Adjö.
Jag lämnar er ifred.
Nobru94? Albert59. Angående annonsen på eBay.
För köpet av platt-teven som ni beställde.
Jag ställde den där. Den är kvar i kartongen.
Vi var överens om priset och kan göra upp direkt. 300 euro, va?
Hallå! Bruno!
Är det nån hemma?
Mår du bra?
-Vart ska du? -För att dö i frid.
Bortkastad tid. Vad gör jag här?
Jäklar!
Är du okej?
-Hallå? -Bruno?
-Nej. -Är du med honom?
-I stort sett. -Ge honom mobilen, det är akut.
-Han ringde och ringde strax innan. -Nej, faktiskt...
Jag kan inte. Jag tror att han sover. Det ser så ut.
-Vad då, sover? -Raklång på golvet, ansiktet neråt.
-På golvet? -Ansiktet neråt.
-Vad heter du? -Albert.
Jag heter Henri.
Sa han nåt innan han somnade raklång med ansiktet neråt?
Nej... Jo! "Jag vill dö i frid."
Det är inte sant! Ring en ambulans.
Jag hinner inte vänta på en ambulans.
Okej. Stanna hos honom då. Jag är på väg.
Förlåt, vad?
Håll honom vaken, försök prata med honom.
-Om vad? Jag känner honom inte. -Kallprat, vad som helst.
Ruska om honom! Jag är på väg. Du fixar det här, Albert.
Hör du mig?
Titta på mig. Hör du mig?
Ledsen, kompis. Bara ge mig din kod.
Så gör jag överföringen och låter dig dö i frid. Okej?
Titta på mig. Vi låser upp den. Titta på den. Tittar du?
Le. Inte för mycket. Le mindre.
Okej, vad är koden? Kom igen, koden.
Koden, kom igen. Tre?
Tre och sen fyra?
Samma gamla visa. Tar ett lån.
Sen ett till. Plus ett lån på huset.
Högre utgifter, mindre intäkter. Det är spiralen.
Ett tiotal privatlån läggs på hög för att täppa till hålen.
Sen kommer påminnelserna. De hopar sig.
-Sen samtal till familj och vänner. -Kollegor.
Till kollegorna, ja. En ond spiral.
Ibland är det bara... Lån är lätta att få.
Inga frågor. Sätt ett kryss i rutan och läs inte det finstilta.
Pang -pengar på fickan. Vissa människor är såna.
Det är galet.
Jag är frivillig i en organisation som hjälper gravt skuldsatta.
Så jag har erfarenhet av kontakter med folk med ekonomiska problem.
Jag känner på mig att för dig så är skulder, lån och allt sånt...
...nåt bekant.
Jag säger det för att man kan sjunka utan att nån märker det.
-Det finns sätt att skydda sig. -Skydda sig hur?
Man kan ansöka om skuldavskrivning hos centralbanken.
Det vore synd att inte ta skydd för vinden när det finns vindskydd.
Vänta lite nu... Jag är okej.
Jag är okej. Jag bara känner människor...
Det har hänt dem, men inte mig.
Jag nickar för att jag talar för mina vänner och bekanta.
Men själv har jag det jättebra.
Mitt kort.
Till dina vänner.
-Får jag bara kontrollera er väska? -Visst, varsågod.
-100 milliliter är tyvärr för mycket. -Så vad då? Det är Guerlain.
Det handlar inte om märket. Jag beklagar. Ha en bra dag.
Jovisst...! Helt otroligt!
-Hur mycket har du? -300.
-För fan, Albert. -Förlåt, jag gör mitt bästa.
-Det är för jävligt. Skriv på. -Tack.
-Din post är där. -Tack, Sofiane.
-Jag måste gå. Gult om tio minuter. -Tack.
Kan du sluta tacka mig? Betala tillbaka till mig och växla upp.
-Får jag? -Ja, varsågod.
Vi ses, Moussa.
Roger, hur är det? Rätt bra, va?
Värd 300, din för 70.
Ursäkta. Tack.
Ett sista knep. Enklast och mest effektivt. Jag är så stolt över det.
-Förlåt att jag är sen. -Kom in, ta min plats.
-Var var jag...? -Små knep i mataffären.
Ja. Det här är jätteviktigt.
Gå aldrig till mataffären precis före en måltid.
Är man hungrig köper man alltid för mycket. Handla när ni har ätit.
Ni ser ett direkt resultat i kassan.
Vi avslutar workshoppen som vanligt genom att upprepa de tre frågor -
-som ni måste ställa till er själva före varje köp.
Lyssna, Albert. Kan nån hjälpa oss? Nån som är gammal i gården? Bruno?
Ja... Hej, allihop. Jag heter Bruno.
Ja, det vet vi. Låt oss fokusera på mantrat.
Mantrat, okej. Mantrat är väldigt enkelt.
Före ett köp tar jag ett djupt andetag.
Och så säger jag högt orden: "Behöver jag det?"
-Okej. Och sen? -"Behöver jag det verkligen?"
Och "Behöver jag det verkligen nu?"
Jag provade det igen nu i veckan. En snabb anekdot, om jag får?
-Nej. -Jag ville köpa en ny motionscykel.
Jag försöker hålla mig i form. Jag frågade mig själv rätt saker.
Behöver jag den? Behöver jag den verkligen? Behöver jag den nu?
Och när jag gick till affären...
Okej! Tack ska ni ha, vi ses nästa vecka.
-Han messar resten till oss. -Albert, stanna kvar lite.
Hej då.
-Tror du jag får skuldavskrivning? -Jag försöker koncentrera mig.
Ja, ja.
Du har en gedigen meritlista när det gäller privatlån.
Och lån från vänner och familj?
-Ska de med? -Albert, berätta allt.
Ju mer jag vet, desto mer kan jag hjälpa. Jag behöver en överblick.
Här finns inget att skämmas för.
Berätta. Jag lyssnar.
Jag har lånat...av min familj.
Jag har också lånat av vänner.
-Och lite grann av kollegor. -Okej. Av grannar?
Ja, allt det har betalats tillbaka.
Målet är, ifråga om privatlånen, om jag får skuldavskrivningen...
Ja. Jag kan inte garantera nåt.
Vi fyller i din ansökan, finkammar allting i den -
-och ser om vi har en chans till sakprövning.
Ursäkta, men... Bara så jag vet...
Är sakprövning skuldavskrivning?
Inte precis. Det öppnar möjligheter.
-För avskrivning? -Just det.
Är din adress c/o herr Sofiane Slimani i Bondy?
Ja. Han är min kollega. Min post eftersänds dit, för...
Jag sover lite här och där.
För det är lite... Det är komplicerat. Jag...
Han hjälper mig.
För tillfället går min post till hans adress.
Okej?
-Det borde jag fråga dig. -Jag är okej. Det är bara...
Jag kände mig lite nere, men jag mår bättre nu. Jag kortslöt det.
-Och tack förresten. -För all del.
Fick du bort allt på skjortan?
-Den är ren. -Jag kladdade ner den.
Ursäkta mig. Kom på en drink för att diskutera social orättvisa.
-På Kupan, där borta. -Jag vet om det.
-Kommer ni? Båda två? -Visst.
-Hej då. -Vänta. Drinkar och social orättvisa.
-Nej, jag hoppar på det. -Jag bjuder. Det är jag skyldig dig.
-Det är trevligt där. Och gratis. -Du bjuder, men det är gratis?
Ja. Helt rätt.
Kom nu. Jag hade gillat det.
-Kul att ni kommer. Man går in där. -Där det står Kupan. Inga problem.
Vi måste minska kommersialiseringen av all mänsklig aktivitet.
Och leva mindre artificiella och mer äkta liv. I dag är allt varor.
Det har blivit vårt enda sätt att se världen på.
Här står jag och babblar. Ni vill kanske bara ha gratis öl.
Det var på gränsen till oförskämt. Vi ville diskutera social orättvisa.
Ja, det är därför vi är här.
Det är inte första gången du är här.
-Jag har aldrig varit här. -Verkligen?
Jag har. Sist hade ni pistagenötter.
-Små varma rätter. -Oliver och sånt.
-Vart tog det vägen? -Det är olika varje vecka.
-Konceptet är skitbra. -Tack.
-All mat är räddad överskottsmat. -Verkligen?
Chipsen är kålrotschips.
-Kålrotschips? Vem köper det? -Ingen.
Så vi räddar dem. Ett par månader efter utgångsdatum är helt okej.
-Efter utgångsdatum? -Ja.
-Quinoa. Hon har gjort det. -Tack, Pompon. Jag måste iväg.
För att ta emot föreläsaren från vårt ideella internätverk.
-Tänk inte på oss. Hej då. -Jag tyckte det smakade skumt.
De är inte ett par månader gamla. Mars 2017!
-Nåt som inte gått ut? -Det strider mot målet.
Inte hon. De är knäppa. Jag smiter.
Vänta. De autonoma har vitt vin och dessertostar.
Visst, men inte länge till.
Kom ni inte för ölen så är det dags att stanna. Kaktus är en stjärna.
Snälla ni! Ni där bak, kom närmare. Ta en stol om det finns nån ledig.
Vi kan börja när hon är klar. Tack, allihop.
Hej, vänner. Välkomna till amisherna. Ja, amisherna.
Det är förgörarnas namn på oss medan de fortsätter att ignorera -
-att historiens sjätte massdöd pågår.
-Människan är den enda levande... -Förlåt att jag drog in dig i detta.
Arktis smälter. Afrikas skogar skövlas.
Översvämningar blir allt våldsammare, värmeböljor är varmare och vanligare.
Vissa experter förutspår temperaturer upp emot 45 grader år 2050.
Morgondagens prognos är osäker. Lycka till med 2050.
-Vi skaffar ac som i Dubai. -Hon behöver höra om Dubai.
Världens undergång är på väg och vad gör vi? Vi bara fortsätter.
Rätt in i muren med skygglappar på och ignorerar vetenskapen helt.
I blindo fortsätter vi ackumulera. Mer och mer. Fortsätter konsumera.
Fortsätter konsumera själviskt. Vi tänker bara på oss själva.
Jag, jag, jag! Min personliga lycka! Vi följer med en efter en som får!
Det är dags att öppna ögonen. I dag kan vi förändra saker och ting.
-Vin och ost? -Nej, jag kommer strax.
Ursäkta, kan jag få två öl?
Det är fri prissättning. Från 0 till 5 euro.
Jamen, då...betalar jag noll.
-Tack. -Okej.
I kväll söker vi hjärtan, armar och ben...
-Plåster på såret. -Antilop och Pompon, över till er.
De har massor av idéer.
Jag heter alltså Antilop.
För att bekämpa ackumuleringen av föremål -
-och överkonsumtionen har jag och Pompon en idé.
Vi lanserar det vi kallar "Operation Rensning".
Det går ut på att donera eller kasta, beroende på skicket -
-böcker man aldrig läser, kläder man aldrig bär, saker som inte används...
Har de varit hos dig? När advokaten var där.
Det är suveränt att sprida kunskap om att sätta väsentligt före överflöd.
När man tar sig tid att förklara och utbilda människor -
-så skänker de allt möjligt, även värdefulla saker...
-Kom, vi går. -Vänta. Det är intressant.
-Är du intresserad? -Ja.
Behöver jag det? Ja.
Behöver jag det verkligen? Ja.
Behöver jag det verkligen nu?
Ja!
God kväll och välkommen. Er legitimation, tack.
-Är Veronica inte här? -Nej, hon är på golvet.
Legitimation, tack.
Tack.
PORTFÖRBJUDEN PÅ KASINON
-Herr Tomasi, det går inte. -Ja. Tack.
Adresserna till alla som skrivit på. Ni ska pressa dem, jaga dem.
Insistera och övertyga folk om att ge mer än de tänkt. Förstått?
Pompon! Dela ut flygblad. -Kaktus och Quinoa, skicka ut.
Det funkar.
Vad har du dragit in mig i? Och vi måste komma på alias?
-De har frågat mig tre gånger. -Okej? Vi är klara att åka.
Vad ska vi kalla er då?
Du hade ett bra namn. Jag sa att det var jättebra.
-Albert? -Nej.
Du ska inte ha nåt som gör dig äldre.
-Albert? Det är för mycket. -Ja, för mycket.
Om det är ditt val, så respekterar jag det.
-Kalla mig Pumpan. -Kanon.
-Och han är Lexo. -Nej. Det är bara tillfälligt.
Jag glömmer det direkt. Det kan ändras.
Vi är okej, vi är alla klara. Åker du med mig?
-Nej, med Pumpan och Lexo, de nya. -Lexo är tillfälligt och kan ändras.
Okej. Det typ ändrar planen.
Med tanke på att de är nya. Vad sägs om Siren?
Lexo? Är det seriöst så du ser mig? Är jag en Lexo?
-Det flög in i skallen på mig. -Kanon.
-Eller Xanax? Det flög också in. -Vet du vad jag såg dig heta?
-Plan 4 är klart. Nu då? -Vi möter Quinoa vid bilarna.
Jag visste de skulle ge oss sin skit. Vi kommer att knäcka våra ryggar.
Vad var det? Trillade nåt av?
-Går allt bra? -Vi jobbar på.
Ses vi där uppe? Skåpet och betongbordsskivan står på tur.
Ställ ner den lite. Akta mina fingrar nu. Fan.
Det luktar gott.
-Smaklig spis. -Tack!
-De hade citronpaj. -Vill du ha lite? Jag fixar det.
-Smaklig spis. -Tack.
Ostarna ser jättegoda ut!
-Ska ni verkligen inte ha? -Aldrig på jobb. Men tack ändå.
-Tack. -Säkert? Jag insisterar inte.
-Andra gången. -Okej då.
-Varför inte? Ni är ju så trevliga. -Jag hämtar Kaktus.
-Det finns quiche i kylen. -Tack.
Jag är less på det här. Ha så kul med Bulgur, Kakan och Pikachu.
-Jag drar. -Som du vill.
Två män och en lastbil hela dan. Gratis.
Vill du ha stålar? Har du nåt på g?
Nja, bara så du vet... Lampan, gissa priset.
-Ingen aning. -Titta.
350 euro. Och bordet där uppe? 560.
Jag kände på mig det in i märgen.
Tog du quichen?
-Nej. -Jo, du tog quichen.
Det luktar citron och lök.
Ljug inte. Jag fick det rätt i nyllet.
-Lugn, stå stilla. -Det är outhärdligt! Nej!
Andas inte på mig. Håll för munnen, det är vidrigt.
-Allt bra? -Ja.
-Vad är det? -Inget.
-Kortsluter du igen? -Nej.
Jag tänker på min son. Det var ett tag sen jag såg honom.
-Hur gammal är han? -Åtta.
Och det här är nästan exakt hans rum.
Eftersom jag tömde det nyligen...
-...så drabbar det mig lite. -Sitt inte och deppa.
Okej? Vad händer?
Det bara kommer ibland. Han blir nedstämd.
Jag fattar precis, Lexo. Det knäcker mig också. Proppfulla barnrum.
Olidligt. Vi fostrar generationer med tvångsöverkonsumenter.
-Det är just det som knäcker honom. -Släpp det. Det gör mig galen också.
Skämma bort barn så här...! De har inte plats att andas.
Vet du vad jag gav mina brorsöner i julklapp?
Mycket mer än skräp som de leker med i tre minuter.
Jag såg dem i ögonen och sa:
"Min julklapp till er i år är all min respekt" -
-"all min omtanke och all min uppmuntran."
Det är...
-Det är mäktigt. -Mäktigt. Just precis vad det är.
-Wow. De blev säkert själaglada. -Du anar inte.
Deras små armar som kramar mig... Jag glömmer det aldrig.
Jag var så stolt.
Tack. En jättebra anekdot. Julen hos dig är nåt helt annat.
-Det får en att vilja... -Definitivt. Det är billigt också.
-Lexo. -Det är tillfälligt.
-Vad sägs om en styrkekram? -En kram?
Gärna.
Det är så skönt.
Jag känner mig nere. Jag mår inte så bra.
-Jag mår inte alls bra. Ärligt. -Gör du inte?
-Han går hos en läkare. -Vad är fel? Kom här, kom.
Är det här ett skämt? Jag mår inte... Kaktus?
-Jag tar antidepressiva. -Stick.
-Bara så du vet. Han tog quichen. -Det gjorde jag inte alls.
-Okej, kom här då. -Stinkkäft.
-Kom här nu. -Inte nära dig.
Kramdags?
-Det är en jättebra idé. -Vi har jobb att göra. Inget slöande.
Han var lite nere. Sen, okej?
Förlåt mig. Det var mitt fel. Jag tappade skåpet.
Är du okej?
-Hoppas den inte är bruten. -Skrik om jag klämmer för hårt.
-Mår du bättre? -Ja, allt under kontroll.
-Ska jag ta över? -Nej, börja med kvinnan.
Jag sträckte ryggen. Om nån vill massera den...
Senare, med glädje. Vi är strax klara.
Okej, ni ska få jobba.
-Pratar ni om mig? -Nej.
Han är lite ömtålig. Det är nåt med...
-Vi är alla ömtåliga. -Jag har hans rygg.
Galet.
Hur ska jag...?
Unge man. Jag tänkte länge och väl och hittade den här till dig. Här.
Vad är det?
Den är gullig, tack.
Men själva tanken är inte att ni ska ge oss era gamla...
-Förstår ni? -Det är en basset bleu de gascogne.
Min make älskade honom. Det är hårt. Så många...så många minnen.
Han är ovärderlig, men jag föredrar att göra mig av med honom. Varsågod.
Jag erbjöd barnen honom. De sa nej.
Otroligt.
Jag pluggade. På handelshögskola, tack vare mamma och pappa.
Mitt liv låg utstakat för mig. Jobb, bolån, tvättmaskin.
-Köpcentrat varje söndag. -Läskigt.
På tredje året, för en presentation, läste jag den första IPCC-rapporten.
Det var som en örfil. Har du läst dem?
Inte alla. Den första. Man förstår fort varthän det barkar.
-Ja, tyvärr. -Förlåt.
Fortsätt.
Jag började se på videor om klimat- obalansen, konflikter i hela världen.
Och det var en stor chock -
-som förvandlades till ren skräck.
Typ massiv ångest. Jag hade inget att klamra mig fast vid.
Och jag gled ner i en...en slags depression.
Jag förstår.
Depression drabbar oss alla.
Det var ett tufft år.
Jag var ung, bodde vid Avignon och teg för mina likgiltiga föräldrar.
En vän som läste psykologi föreslog att jag skulle gå med i gruppen -
-"Känslor och kollapsologi". Känner du till den?
Nej. Men jag har varit i Avignon. Är det inte där de dansar på bron?
Jag behöver en säkerhetsnål.
Bara ta en.
Då tar jag en.
Jag måste ta den från andra sidan.
Varsågod.
Så där!
"Dags för förändring."
Därför är vi emot kommersialisering av utbyte av handelsvaror.
Även i utbyte mellan människor, i relationer mellan människor.
Människor kommunicerar inte längre.
De bara: Vad säljer du? Vad köper du? Vad fasen?
Det är vi emot. Vi är emot allt. Vi är emot systemet.
Vill du känna dig rik, Bruno?
Ja. Det är en tanke som lockar en smula.
-Jag trodde att det var socker. -Sockret står där.
Vad ser du?
-10 bagare. Jag menar 10 euro. -Vad ser du förutom valören?
Ta den.
En bro?
Vad ser du på den här?
Ta den.
En till bro. Vad roligt, en till bro. Och det är inte samma bro.
-Precis. För arkitekturen är gotisk. -Madeleine, jag älskar den här leken.
Jag kan leka den hela dan.
Nu är jag nyfiken på att få se broarkitekturen på 50-eurosedeln.
Får jag? Då ska vi se.
Du då? Hur känner du för klimatet?
Som de flesta gillar jag mitt klimat varmt. Sol, strand, solstol.
Skämta bara. Vissa tänker fortfarande så.
Pumpan, får jag ställa en personlig fråga?
Vill du engagera dig?
Engagera mig som...
Gå ett steg längre?
När du sa "engagera dig" och "ett steg längre" -
-missförstod jag det. Jag gjorde det.
En till bro! Det är helt galet! Madeleine, jag har aldrig sett det.
-Problemet är att ingen ser nåt mer. -Ja, så långt har det gått.
Den goda nyheten är att du är en av få människor som vet.
-Det gläder mig. -Det gläder mig också.
Alla?
Ni har rätt. Rikedom är värdelöst. Hur man värderar saker är viktigt.
När jag ser vad ni gör tänker jag på historikern Jean-Pierre Vernant.
Han sa att genom att gå över en bro, att gå över en flod -
-att gå över en gräns är att lämna det intima, kända rummet -
-där man hör hemma och gå in i ett okänt rum.
För att vara sig själv, projicera sig själv i det okända.
Som du gjorde genom att komma hit.
Människan är en bro.
Bruno, du är en bro.
Det hade jag ingen aning om.
Ta honom.
Tro mig, han är värdefull för mig.
-Jag har fått nog. Vad gör vi nu? -Överlåt det åt mig.
Ryggen värker, magen är tom. Ska vi inte käka lite?
-Nej. -För att du vräkte i dig.
-Tack, Albert. -Tack själv.
-Till min mamma. -Hon kommer älska den.
-Albert? -Jag kommer.
Jag har sett mig omkring.
Sängarna, bordet, chaiselongen, vaserna, lampan och rottingstolarna.
-Bra val. -600?
Vet du vad lampan är värd? 1 000.
-600 utan vaserna? -Taget.
-Det går som smort. Måste tillbaka. -Kanon.
Jag räknade ihop allt. Det var ingen skitidé, trots allt.
-Din andel. -Är allt det min andel?
Inte illa.
Tack. Förresten...
-Vad ser du där? -En bro.
-Hade du redan sett den? -Ja. Andra sidan: dörrar och fönster.
Lägg av. Det har jag aldrig sett.
-Och hunden då? -Jag vet inte.
Madeleine gjorde mig så rörd. Jag kan inte slänga honom.
Jag menar, titta. De där ögonen. Det är som om han levde.
Vet du vad? Jag ordnar det.
Är det sant? Tack ska du ha.
Det var en lättnad. Ta väl hand om honom.
-Ska du tillbaka till Paris? -Nej, jag har saker att göra här.
Du sover inte här, va?
Nej, nej. Föreställ dig det.
-Det var roligt. -Ja, samma här.
Vi ses, Pumpan. Det klär dig faktiskt.
Vi ses, Lexo. Tillfälligt, jag vet.
Mycket tillfälligt. Hej då.
Hej.
Jag har bråttom. Här.
-Den låg i en låda. Är det den? -Det är det, ja.
Jag kunde ha hämtat den själv. Och fått träffa Jules lite.
Avtalet var att jag skulle komma med den och vi skulle inte prata.
Ja, det var avtalet.
Vänta. Det är till din pappa. Jag vill helst inte posta det.
Ett första steg.
-Ett litet steg. -Absolut.
Det går sakta, men säkert. Det är för att få igång det.
Resten kommer...mycket snart.
Det här är till dig.
Jules sa att din var slut.
-Vad är nu det här? -Inget, bara en liten present.
Jag tänker på dig. Bara en liten present.
Är det bättre oinslaget och öppnat?
Vet du varför den är öppnad?
Jag öppnade den.
Jag köpte den för tre dar sen, men jag saknar dig så mycket -
-att jag behövde din doft. En sniff av dig.
Varje dag tar jag lite på handleden. Jag andas in dig.
Då känns det som om vi fortfarande är ihop och det känns bra.
Inte nu igen. Jag sa "Inga mer blommor, inga mer jag-älskar-dig."
Jag sa inte att jag älskar dig, Claire. Jag sa inte "jag älskar dig".
Jag sa att jag sniffar på dig. Det är annorlunda.
Det är typ detsamma, men helt annorlunda.
Det är sant. Jag sniffar på dig, Claire.
Jag sniffar på dig som besatt.
Jag har alltid sniffat på dig.
-Jag kommer alltid att sniffa på dig. -Sluta.
Jag måste gå.
Varför köpte du den där? Var den dyr?
-Hur mycket? -Fråga inte. Det är en present.
-Nej, du lämnar tillbaka den. -Verkligen?
I stället för att köpa sån där skit, ge mig pengarna du är skyldig mig.
Och så bestämmer vi vad vi ska göra för dem.
Win-win. Du betalar av din skuld och vi skämmer bort oss själva.
Vad gör ni?
-Din bror ska inte få ruinera mig. -Visst, sen. Nu äter vi tårta.
Nästa mål: herr Ambrosi, Bruno.
God dag, herr domare. Jag har verkligen förändrats.
-Snälla, ställ er bakom skranket. -Självklart. Förlåt.
God dag, herr domare.
Låt mig först säga att jag har förändrats helt.
Jag är inte alls samme man.
Jag är fullt medveten om mina misstag...
Herr Ambrosi, jag stoppar er där. Vi har ont om tid.
Detta är fel forum för att utveckla, så fokusera på fakta.
Absolut. Förlåt, herr domare, men låt mig få stoppa er.
Ni måste lyssna. Det är viktigt att lyssna, att ta sig tiden.
Jag ska summera mitt liv på tre minuter.
Ni tar två till för en dom som vänder upp och ner på mitt liv. Jag ber er.
-Ta er tiden. -Min dom kräver mer än två minuter.
Jag lyssnar.
Min fru och jag kommer från två vitt skilda världar.
Och jag försökte försäkra mig om att hon aldrig märkte nåt.
Kärleken gör en galen. Därför började jag låna pengar.
Att låna av min svärfar var en urusel idé.
Men han erbjöd mig. Och tro mig, för honom är 50 000 en spottstyver.
Han har social status, han har... Han är tät.
Jag är ingen tjallare, men han är i gråzonen.
-Det var faktiskt 64 000. -Jo, men tro mig. Sak samma.
Han är tät, vältrar sig i pengar. Men jag ville inte...
Jag förstår ert behov av att prata, men jag prövar bara fakta -
-med avseende på er skuldbörda och tillämpar lagen.
-Förstår ni det? -Absolut.
Ni ska förstå att jag var förälskad. Det var allt. Jag var förälskad.
Nej, fjolåret var inte jättebra. Nagelsax och en schweizisk armékniv.
Marco och jag undrade var du fick presenterna ifrån.
Och nu en uppstoppad hund!
Corinne, jag går.
Vänta. Jag ser att du anstränger dig.
Du försöker verkligen.
Vi respekterar dig också. Och vi uppmuntrar dig.
Uppmuntrar dig till att betala tillbaka till oss. Va?
-Två sketna sedlar leder ingenvart. -Men det leder nånstans.
Vi vill ha nåt konkret.
Vi ses, Marco.
Konkret.
-Han är en surpuppa. -Konkret är på väg.
Jag är på uppgång. Titta, från centralbanken.
Jag ansökte om skuldavskrivning. De bekräftar mottagandet.
Snart säger de om jag kan prövas. Och kanske raderar de mina skulder.
En frivilligkille hjälper mig. Det är en andra chans för mig.
Roligt om de avskriver dina skulder. Vi kan inte avskriva dina skulder.
-Nej, jag vet. -Särskilt Marco vill se...
Nåt konkret.
Pumpan. Jag vet att du gör ditt bästa.
Om du behöver nåt, hör av dig.
Och så mina depressioner. Jag har haft flera.
Den första började 2007.
Jag började få ångest, panikanfall som jag inte kunde stoppa.
Då började jag ta antidepressiva.
Sen igen 2008. Jag var säker på att jag hade en hjärntumör.
Ultraljudet visade ingenting.
Lätt huvudvärk och... Jag började ta paracetamol.
Och sen var det depressionen 2015 och det var...
Lyssna, herr Ambrosi. Låt oss vara ärliga.
För fem år sen beviljades ni en total skuldavskrivning.
Ja.
Det går inte att trolla bort det förflutna.
Vi kan bara konstatera att ni inte lärt er nåt av tidigare erfarenheter.
Ni tog privatlån som "Bruno Ambrosa". Ni ändrade bara den sista bokstaven.
Vanligt efter återfall. Ni förstår om vi tvivlar på er uppriktighet.
Biträde, har ett datum satts för avkunnande av domen?
21 oktober, herr domare.
Om två veckor är jag hemlös och lever på gatan.
Men det är inga problem.
Hej, Pumpan, det är Kaktus. Hemma hos mig i kväll kl. 21.
Ja, jag kör!
Jag vill inte besvära dig, men...
-Du sa att om jag behövde nåt. -Låt höra.
Kan du smussla ut en av Marcos skjortor till mig?
Det är till skuldavskrivningsmötet.
-Det är konkret. -Du har inte hans storlek.
Inga problem. Det är för att se seriös ut. Kan du klippa mig?
-Jag klipper bara på salongen. -Så att jag ser presentabel ut. Hipp.
En putsning. Snälla.
Titta här.
-Okej. Väntar du här? -Ja.
Hej, Pumpan. Du är tidig.
-Är jag? -Ingen fara. Kom in.
-Kaffe? -Ja, hemskt gärna.
-Din nya frisyr är mycket originell. -Är den? Tack.
Det är väldigt...rensat i din lägenhet.
Ja, jag tar det bit för bit. Jag försöker vara konsekvent.
Mycket konsekvent.
-Vill du sätta dig? -Ja. Men frågan är...
...var?
Okej, på golvet.
Jävlar!
Det är lite hårt, men man vänjer sig.
Jag vill be om ursäkt för senast.
Det var klumpigt av mig. Pinsamt.
Det är okej.
För att gottgöra det, varsågod.
Tack, det behövde du inte. Jag kan inte ta emot det.
-Det är inget särskilt. -Jag tar inte emot nåt nytt.
Inga problem, jag är likadan. Inget nytt. Bara återvunnet.
Du kanske kan öppna det. Och se om du gillar det.
Det är originellt. Ingen har nånsin gett mig en passare.
Tydligen använde sjömän dem för att navigera till havs.
Jag fattar. En tydlig anspelning på min desorienterade fas, va?
-Ja, tydlig. -Tack.
Jag väntade mig inte det här.
Fast pinsamt. Jag har en princip... Inget kommer in utan att nåt åker ut.
Det är regeln. Jag måste sätta gränsen och hålla det i schack.
Om det är regeln... Det är svårt att hitta nåt att göra sig av med.
Vet du vad?
-Jag tar emot din present, Pumpan. -Och regeln?
Kan jag behålla koppen?
En golvbräda?
Ge mig din hand.
-Tycker du om det? -Mycket.
Väntar du nån?
Mina ben har somnat.
Shit, vad jag är otränad.
Fan.
-Hejsan, Pumpan. -Är du här?
Cool frisyr. Du ser ut som min tant Yvonne. Det sätter tonen på mötet.
-Vilket möte? -Jag bara skojade om frisyren.
Pumpan, sätt dig.
Jag har ringt dig två gånger. Inget svar.
Om jag ringer aktivister och de inte svarar, vad gör vi?
-Pumpan, öppnar du? -Ja.
Det är viktigt.
-Vad gör du här? -Vad gör du själv här?
-Mötet. -Vad har du gjort med håret?
Du ser ut som Angela Merkel.
Är det ett G20-toppmöte? Nej, du ser mer ut som en munk.
-Finns det käk? -Sallad och inga stolar. Kom in.
Jag är utsvulten.
-God kväll, herrn. -Är inte Veronica här?
Hon är ledig i dag. Kan jag få se på ert leg, tack?
Bara tio minuter. In och ut.
-Tyvärr, jag kan inte... -Fem minuter? Tack.
-Djib! -Herr Tomasi. Jag känner igen er.
Ja, ja! Ja, ja!
Vi har alla hört nyheten och ingen är förvånad.
Klimatplanen som regeringen antog i går är en dimridå, ett rent skämt.
-Det är värre än att inte göra nåt. -De drar ut på det.
Så det ser ut som att de verkligen bekämpar global uppvärmning.
Men inget händer, de gör inget.
Det får en att undra. De lurar oss.
-De gör oss osynliga, ohörbara. -Men vi är här och vi kan göra nåt.
Det är också därför vi är här.
Tack, allihop, för er snabba reaktion på mitt mess.
Det är så jag vill att vi ska fungera.
Mess med tid och plats och vi möts, som en slags fejkdejt.
Vi sopar igen spåren.
Hur som helst, som ni vet så är stora aktioner planerade i hela landet.
Jag skulle vilja bilda en grupp som samordnar insatser med er.
-Hon har en fin lägenhet. -Den är magnifik.
Om ni precis som jag är trötta på upprop och klimatmarscher.
En cirkus som inte förändrar nåt.
Målet är enkelt... Att slå larm.
Väcka människor, göra slut på förnekandet.
Jag behöver ett starkt team för offensiva aktioner.
Om nån grips har vi ett schema så att nån alltid besöker dem -
-med kakor, kramar och...tröst.
-Vi går. Mina ben har somnat. -Vänta. Inte så högt.
Vilka är med mig?
-Va? -Upp med handen.
-Varför? -Upp med handen.
Grymt! Tack!
Mina damer och herrar! Ni undrar varför vi är här.
Varför vi blockerar trafiken.
Vi är här i dag för att öka medvetenheten.
Vi är den första generationen som känner klimatförändringens effekter.
Och den sista som kan agera.
-Lyssna på oss! Ta er tiden! -God dag, herrn.
-Vi har jobb att sköta. -Jag vet, men klimatet är viktigt.
Jorden har sina gränser.
Se inte bara på! Kom och var med!
En, två, tre grader! Ett brott mot mänskligheten!
Vi är heta, heta, hetare än klimatet!
Kom.
Pumpan! Varför har du tröjan på? Vi tog alla av oss våra.
-Vi får mindre effekt nu. -Jag vill inte. Jag är blyg.
-Kom igen! -Pumpan vill inte ta av sin tröja.
Du behåller ju din på.
-Så där. Känner du effekten? -Ja, jag känner effekten.
Okej, kom.
Lexo, sluta. Ta på dig byxorna. Det är förargelseväckande beteende.
Det grumlar budskapet.
Tvärtom. Om vi är nakna så går budskapet verkligen fram.
Men du bestämmer. Bar överkropp funkar för mig.
Jag tar på mig mina kalsonger. Var är de?
Det är greenwashing!
Vakna! Snabbmodet dödar dig!
Tänk på våra barn!
Svin! Svin!
NAKEN FRAMTID
MODEOFFER
ÖVERKONSUMTION = UTPLÅNANDE
Vi är modeoffer! Vi är alla modeoffer!
Kom!
Till vänster.
Det är en ickevåldsprotest som fördömer regeringens tröghet -
-ifråga om utrotandet av miljontals arter och människan.
Hur hjälper det här?
För det första så vill vi uppmana till en helt ny samhällssyn.
För vår nuvarande livsstil skapar enorma problem.
Vi är här för att sprida kunskap om ett nytt sätt att leva.
-Vi uppmanar alla att inte lyda... -Och...
...tillväxtmål som bara är dumma och inte leder nånvart.
Det är dumt och leder ingenvart.
-Det...det är bara dumt. -Just det.
-Ångrar du inget? -Inget alls.
Inte för ett ögonblick.
-Supermäktigt, va? -Supermäktigt.
-Det här är galet. -Ja.
-Rädda... -Jorden!
STOPPA DEN SJÄTTE MASSDÖDEN
Vi går nu vidare till mål nummer 17. Herr Albert Laprade.
Det är hans första ansökan till centralbanken.
Han arbetar på Roissy Charles de Gaulle-flygplatsen.
Han tjänar 1 670 euro i månaden, men har negativ återbetalningsförmåga.
Jag räknar till mer än 44 privatlån. Han är en mästare.
Hans totalskuld uppgår till 86 000 euro.
Han vill ha skulden avskriven eller frusen.
-Hellre avskriven än frusen. -Självklart.
-Herr Galois för borgenärerna? -Jag kan bekräfta -han är värst.
Han har bifogat falska lönespecifikationer -
-vulgärt photoshoppade med orden "andrepilot, trafikflyget".
Nåja, det är sant att han jobbar på flygplatsen.
Och...
...mer runt flygplanen än i dem, såvitt jag vet.
-Han är inte pilot? -Nej, han är inte pilot.
Till saken. Han har en hyresskuld för 20 månaders hyra på 44 000 euro.
Han lämnade lägenheten för några månader sen.
Då ingår inte privatkrediter och lån.
Får jag uppmärksamma att han har negativ levnadsinkomst?
Knappt nog för att försörja sig.
Låt mig också uppmärksamma -
-att hans hyresvärd vittnade om att han kom på visningen i uniform.
Klädd som pilot. Eller andrepilot, antar jag.
Jag röstar så klart för avvisning.
Naturligtvis.
AVVISAS
Mina vänner...
Vi måste slå hårdare.
Vi måste slå hårdare och slå där det gör ont.
Bankerna som investerar i fossila bränslen.
I olja, gas och kol. De bär skulden för den globala uppvärmningen.
Hur mycket investerade franska banker i fossila bränslen i fjol?
Ge mig en siffra.
-200 miljarder? -Mer.
-250 miljarder? -Mer!
-300 miljarder? -Nej, mindre.
Säg det bara.
295 miljarder.
Tänk bara. 295 miljarder!
Det är enormt.
Och bara en institution kan stoppa de investeringarna. Några förslag?
-Den franska centralbanken? -Bingo, Pumpan. Centralbanken.
Vad har den gjort åt det? Inget! Den har i stället uppmuntrat dem.
Så jag föreslår att vi slår mot källan.
Jag föreslår personligen -
-att vi ska slå mot källan...
-Finansiell... -Finansiell.
Källan till ett finansiellt system som är...dödligt.
-Dödsbringande. -Dödsbringande finansiellt system.
Dödsbringande ända till katastrofen.
Det är vårt nästa mål. Centralbanken.
-Jättebra idé. -Tack.
-Det tycker jag. -Tack så mycket.
Vilka är med?
Jag!
Vem mer?
-Jag! -Vem mer?
Ja, ja, ja, ja, ja.
Tack. Tack å planetens vägnar.
-Tack. -Bravo! Kom här.
CENTRALBANKEN
God morgon.
MAGISKA PENGAR GIFTIGA INVESTERINGAR
Vi är heta, heta, hetare än klimatet!
Giftiga pengar, giftiga investeringar!
-Öppna! -Jag kan inte andas!
De gasade oss! Öppna!
-Knäppskallar. -Få oss i säkerhet.
Revisor Didier Bartouche. Vi står på er sida.
Följ mig. Skynda på!
-Kom! -God morgon.
-Ni är i säkerhet här. -Jösses.
God dag, allihop. Såg ni vad som händer där ute?
-Ja, vi inväntar lugnet. -Ursäkta. Jag är Dalliday.
Jag är från Riksrevisionen, region syd.
Clément.
-Ja? -Er mobil.
Vem kan det vara? Mitt i det här? Herregud.
Ja, Jeanine? Ja, jag är inne i huset.
Jeanine, ta ett andetag. Lugna ner dig. Var är du?
Var är du? På skuldkommissionen?
Kommissionen...
Jeanine mår inte alls bra.
Det är inte sant! Var är hon?
På skuldkommissionens kontor. Där de pågående ärendena finns, va?
Jag vet var det är. Jag kan visa er dit.
-Fantastiskt. Följer ni med? -Nix. Jag stannar här.
Verkligen? Okej.
Men... Ni kan inte ge första hjälpen?
Tänk efter, snälla. Om ni kan det, följ med mig till skuldkommissionen.
För att hjälpa Jeanine.
-Jag följer med er. -Kanon! Ni är med mig!
Frun och Clément, kom!
Håll er lugna och undvik fönstren. Herregud! Hon hyperventilerar!
Vi är på väg! Fortare, frun!
-Jag kan inte springa fortare. -Spurta!
Titta, jag försöker ju!
-Är det långt? -Nej. Sista dörren till vänster.
-Vänta. Vad heter du? -Sidonie.
Sidonie, tack. Det var modigt av dig. Du erbjöd dig att hjälpa en främling.
Om jag hade tid så hade vi åkt till Montmartre och ätit vaniljglass.
-Har du inte tid? -Tyvärr. Vet du vad, Sidonie? Vi...
-Vad händer nu? -De kommer!
Gå tillbaka till de andra. Jag kan inte stanna hos dig. Sidonie!
Spring tillbaka till de andra. Sidonie! Spring i säkerhet nu!
-Ja, spring! -Där är de! -Sluta attackera oss!
Spring, Sidonie!
Kommissionen är här.
Herrejävlar, det är de!
Kom.
Vad gör vi?
Följ mig.
ÄRENDEARKIV
Börja där borta.
-Det är efter årtal. -Och i bokstavsordning.
-Årtal och bokstavsordning. -Se inte på, kom och var med!
Var är Lexo och Pumpan? Vi behöver bilder.
-Ingen aning. -Nu står det "29 miljarder".
Vi behöver en bild innan de stormar. Vi behöver en bild till pressen.
-Här! -Hittade du den?
Jag hittar inte min.
Jag hittade min också.
Har jag två akter? Galet.
-Din är tjock. -Ja, massa hårt arbete.
GODKÄND
Fan! Jag raderade för mycket.
Nu står det "odkänd". Jag skrapar bort det.
-Det syns inte. -Det funkar så där.
Blås!
Blås på min också.
-Jag tror att vi är godkända. -Trevligt att träffa dig.
Detsamma, "Godkänd". Vi packar ihop.
-Jag ser dem ingenstans. -Det är inte möjligt!
Vi sa åt dem att komma hit. Man kan inte lita på dem!
-Där är de! -Var fan var ni?
-Precis här. -Till era platser.
Lyd lagen och skingras!
Magiska pengar, giftiga investeringar!
295 miljarder!
Får du med det? Får du med hela budskapet?
-Fick vi det? -Ja.
Det är klart! Kom ner!
-Nycklarna! -Vänta lite.
-Jag hittar dem inte. -Lägg av.
-Leta efter dem! -Jag letar.
-Fort, innan de stormar! -Vänta.
-Leta mer! -Jäklar! Jag hittar dem inte!
-Då får vi väl lämna dem. -Jävla skit med de där nycklarna!
Ickevåld! Ickevåld!
Sista varningen! Vi tar till våld!
Vet ni vad?
Vi stannar. Kom och ta oss!
Vi kommer inte ner! Vi kommer inte ner! Kom och ta oss!
Vi kommer inte ner! Kom och ta oss!
Vi kommer inte ner!
Lämna dem här.
-Nej, kom. -Men vad gör du?
Kaktus!
Kom och ta oss! Ledsen, inga nycklar.
Jag har tappat nycklarna!
Det är inte lönt. Jag har inte nycklarna!
Stick!
Låt henne vara.
Bär mig, bär mig. Har ni mig? Akta mina ben!
Menar ni allvar? Jag tappade nycklarna.
Polis överallt! Ingen rättvisa! Polis överallt!
Nej, jag går inte in! Jag går inte in! Det är polisvåld!
Det är polisvåld! Släpp mig!
Släpp våra vänner!
Nu kommer han.
Nämen, nämen...
Bruno Jean-Patrick Ambrosi?
Albert Pierre Marcel Célestin Laprade?
Valentine Ségolène Jeanne de Cresquère?
-Kan vi gå hem nu? -Nej. Särskilt er akt växer.
Det kommer att ta tid. Jag kommer strax.
Förlåt, jag visste inte att Albert var ditt riktiga namn. Det är bara...
För honom var det nog en lättnad att få ett alias.
Trevligt att träffa dig. Albert Pierre Marcel.
Glöm inte Célestin. En riktig pärla. Jösses, alltså.
Trevligt att träffa dig, Valentine... Ségolène...
de Cresquère. Det är också ett bra namn.
-Jag gillar Albert. -Inte jag. Jag föredrar Célestin.
Jag gillar Valentine.
Ni inser väl att vi alla tre har...
...skitkassa namn?
Det var ett helvete. De gick hårt åt oss.
Kaktus var otrolig.
-Rätt imponerande ställe du har. -Ja, jag tror stenhårt på rensning.
Det är nerskalat till det väsentliga. Du är en sann minimalist.
Det är inte så svårt när man har identifierat det överflödiga.
-Jag flyttar härifrån nästa vecka. -Verkligen? Varför?
Det passar mig inte längre. Jag behöver bara hitta nåt nytt.
-Ett rum i mitt kollektiv är ledigt. -Jag är för gammal för kollektiv.
-Det beror på hyran. -Man betalar vad man vill.
Det kan funka för mig.
Du förstår, Valentine. Jag känner en stor lust att engagera mig här.
Spänn dig inte.
Jag har lärt mig att inte försöka nåt.
Jag kan fortsätta att närma mig dig.
Snudda vid din hud, känna din doft. Men det är klokare att låta dig leda.
Albert, jag är ingen idiot.
-Jag ser att vi har nånting. -Men?
Inget kommer att hända.
Varför? Tänder du inte på mig?
Jo då. Jag menar...
-Det är inte problemet. -Vad är problemet då?
Det är svårt att förklara.
Min lust är borta och jag har ingen kontakt med mina känslor.
Jag känner inte det.
Jag kopplar ihop mina känslor och verkligheten.
Global uppvärmning, kollaps...
Min psykolog säger att jag har klimatångest.
Jag känner mig som både offer och förövare.
Hur länge har det varit så?
Sen 2016. Min första Black Friday.
Jag såg folk fara fram som vilda djur för en mikrovågsugn eller platt-tv -
-och slåss om dem.
Lexo... En kram eller mina hembakta kakor?
Kaka.
-En kram, men en jättesnabb kram. -Okej.
-Överens? -Ja.
Var har du handen? Nej! Du rör inte rumpan!
-Självklart inte. -Det räcker inte. Låt bli rumpan.
Valentine, jag har inte bråttom.
Jag kan vänta på dig.
Du kanske kan ge mig ett datum.
En uppskattning jag kan jobba med.
Jag vet inte, jag är positiv. Jag försöker närma mig.
Jag klamrar mig fast vid en klippa som rasar. Ge mig några handtag.
Även om det är... Känner du nåt? Inget alls?
När världen blir bättre. Och luften är lättare att andas.
När vi får städer att stanna till. När vi kan bomma igen affärer.
-Och öppna våra ögon. -Det är inte snart. Det är inte...
Det finns inget datum, nej. Mina utsikter är inte lysande.
Nej.
-Nej! Nej! -Ja då.
Okej? Jag säger ju till dig. Lägg av. Det är en kram, ingen omfamning.
-Jag tänder jättemycket på dig. -Jag är ljummen just nu.
-Men varmt ljummen eller...? -Lite varm, mycket kall.
Lite varm.
Siren, seriöst. Det är på gränsen till överfall.
Kom in, hörni. Vi ska precis börja. Kom in.
Sätt er ner. Vi ska börja.
-Vi kan inte bärga oss. -Då kör vi.
Läget, Kroko?
Rädda jorden! Rädda jorden! Rädda jorden nu!
Tänk på våra barn!
Det är jag!
-Vi uppmanar alla att inte lyda... -Quinoa! Quinoa!
Vi visar den nakna sanningen!
Svin! Svin!
Pumpan! Pumpan! Pumpan!
Vi är inte klara. Jag sparade det bästa till sist.
-Vänta, frun. Lugna ner er. -Släpp fram mig!
Det kostar 20 bagare. Har du 20 bagare?
-Menar du allvar? -Det kostar 20 euro.
För att visa rörelsen ditt stöd.
Släpp fram honom. Hans fru ska föda.
Öppna! Öppna! Öppna!
Som om en blockad räddar världen. Dröm vidare, hörni. Sluta filma.
Vi har Kyckling.
Med Tipp-Ex? Jag kallades till centralbanken.
Det visade sig att inga andra akter än era hade rörts.
-Vi behöver inte ringa Colombo... -Jag visste att vi skulle gjort mer.
Så vi har nått tunnelns botten?
Nej, jag har lärt mig att det alltid finns ett ljus i slutet av tunneln.
Men här...
Här finns inget ljus. Det är över.
Jag beklagar att jag tar av silkesvantarna -
-men det kommer en tid då jag...
Tipp-Ex...!
-Vad ska du göra nu? -Det vet jag inte.
Ursäkta, herrn. Ursäkta. Är ni snäll och ger mig er plats?
Tack så mycket.
Ner!
-Vad gör vi nu? -Håller oss lugna och väntar.
-Det är för riskabelt. -Vi väntar. Och kniper käft.
Ducka, ducka!
Fy fan.
Okej, sätt fart. Spring, spring!
Fan.
In!
-Vad gör han här? -Fråga inte. Vem fan bryr sig?!
Är ni med på aktionen eller inte?
Fegar ni?
Hoppa in.
Ta på den här.
-Vad ska ni göra? -Visa terminalen för den nye killen.
-Ingen har informerat mig. -Det är bara in och ut.
Pumpan till Rocky. Pumpan till Rocky, hör du mig?
-Jag hör dig klart och tydligt. -Lasten är klar.
-Har du nån info? -Bana 2 om fem minuter.
-Vi är på väg. Tack, Rocky.
-Då kör vi. -Håll i er!
-Är det den? -Vi är framme!
Stanna. Det är här.
Kom igen!
Stanna! Stanna!
Stopp! Stopp!
Stanna! Stopp!
Vi bestämmer!
Ner på marken! Bakom mig!
Nej! Vi är inte våldsamma. Vi är inte våldsamma, för fan!
Vi är inte våldsamma!
Släpp mig!
-Jag är klar, Albert. Du kan gå in. -Tack.
-Ses vi på mötet? -Ja, vi ses där.
Jag är här. Jag går ingenstans. Jag tittar på dig.
Så, Sadia, för dig gäller precis som för Marina -
-att du måste anpassa utgifterna till intäkterna.
Jag upprepar det, och det gäller er alla.
Det viktigaste att komma ihåg är -
-att intäkter minus fasta kostnader är lika med er återbetalningsförmåga.
Okej. Ett litet knep är -
-att ni inför varje köp frågar er själva det här:
Behöver jag det? Behöver jag det verkligen?
Behöver jag det verkligen nu?
Jag har redan lärt dem det.
-Det är jättebra. -Det är jättebra.
Jag går. Jag har budgetsimuleringen med narkosläkarna.
Ja, de väntar på dig. De är i rum 403, vid avdelningen.
Okej, jättebra. -Ett sant nöje, Valentine.
Hej då, Albert.
Jag hade en galen tanke.
Tänk dig att hon vaknar, ser dig...
...och nobbar dig totalt.
-Det är alltid kul att prata med dig. -Visst är det?
Det ordnar sig, Pumpan.
-Bor du kvar i kollektivet? -Nej, tjejerna ändrade reglerna.
Man får inte betala noll euro fyra månader i rad. Skum regel.
Så jag slaggar lite här och där nu. Du fattar?
Jag fattar.
Men som tur var så var det en person som hjälpte mig.
-Nån jag känner? -Ja.
-Rätt bra faktiskt. -Hej, Albert.
Det är Solange. Siren heter Solange.
Hej, Solange.
-Jag har bakat kakor till dig. -Lyckost. -Du skämmer bort honom.
-Vi tänker mycket på Kaktus. -Tack, Solange.
-Vi är alla med dig, Albert. -Tack.
-Jag kommer strax. -Kompissnack?
-Bara fem minuter. -Vi ses där ute, älskling.
Jag kommer strax.
Vad? Vad händer?
Jag bor hos henne. Vad?
-Jag hörde "älskling", va? -Nej.
-Inte "älskling"? -Inte alls.
Sa hon inte "Vi ses där ute, älskling"?
-Vi lever i parallellvärldar. -Hon sa "älskling".
Fröken? Hör ni mig?
Fröken? Ni är på sjukhuset för vård.
Vet ni vad ni heter?
-Sadia? Var är Albert? -Jag vet inte.
Leta rätt på honom. -Andas lugnt.
Krama mina händer om ni hör mig. Krama mina händer.
Jättebra. Andas lugnt.
Så ja. Jättebra. Lugnt.
Lugnt och fint.
Där kom det... Hon är vaken.
Inte för mycket information på en gång. Jag hämtar läkaren.
Var varsam med henne.
Kaktus.
Pumpan.
-Där ser du. -Ser vad då?
Där ser du. Nedstängda städer, stängda affärer.
Inga bilar. Inga motorcyklar.
Till och med flygplanen står stilla. Och så är det i hela världen.
Vad menar du?
Du sa ju till mig -
-att vi behövde andas bättre och bomma igen affärerna.
Och det har blivit mainstream.
Hela folket står bakom oss. Folk går inte ut.
Där ser du, det är här. Det är nu.
Vi behöver inte fara till Mars.
Så det är kanske möjligt till och med för oss?
Ska vi ta den där valsen?
Mamma!
Mina kära landsmän i Frankrike och utomlands.
De kommande veckorna blir tuffa, som vi alla vet.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB