Ușa din față
Te numești Roy Freeman Locuiești pe Munson Avenue, 213E
Născut în 23 martie 1964
Nu bei alcool Scoate gunoiul miercuri seara
Ia-ți telefonul mobil Ești bine
Poliția ținutului Washington Cum laude, Ofițerului de poliție Roy Freeman
Bucătărie, Baie
Carnea congelată este aici
Scoate conținutul Pune tava în cuptorul cu microunde
Gătește-l 4 minute jumate Îndepărtează folia, că e fierbinte!
La naiba!
Ai Alzheimer Doctorul tău este Dr. Mehta
Numește 3 obiecte din această cameră.
Scaun, lampă, ceas.
3 obiecte care nu se află în cameră.
O siclă de whisky, un avion, un cal de curse.
La naiba.
- Data de astăzi. - Joi.
Data, nu ziua din săptămână.
Septembrie. Sep...
Dar anul?
În ce oraș te-ai născut?
Îți amintești cum o chema pe mama ta?
Dar pe tatăl tău?
Fantomele trecutului
Aceasta este o procedură experimentală.
Electrozii vor trimite impulsuri
în zonele țintă din creierul tău.
Ar trebui să stimuleze noi căi neuronale,
dar rezultatele pot fi mai puțin previzibile,
mai ales din cauza istoriei tale privind excesul de substanțe,
un declanșator comun pentru boala Alzheimer.
Alo.
Sunteți Roy Freeman?
Te numești Roy Freeman
Alo?
- Da. - Eu mă numesc Emily Dietz.
Lucrez cu Proiectul Mâini Curate.
Proiectul Mâini Curate?
Da!
Suntem o acțiune nonprofit în justiție
și milităm pentru deținuții
care au fost privați de drepturi de autor de către sistem.
Bine.
Aveți câteva minute să vorbim?
Da.
Despre ce este vorba?
Este... ceva referitor la un caz mai vechi de care v-ați ocupat.
Emily Dietz.
- Dnul Freeman? - Doamna Dietz.
Bună ziua.
- Emily. - Emily.
Apreciez că vă întâlniți cu mine.
Pentru puțin.
Ai spus că este vorba despre, un caz mai vechi, nu?
Da domnule. Isaac Samuel.
Isaac Samuel?
Eu... îmi cer scuze. Dar nu,...
Desigur.
Sunt sigură că ați avut mai multe cazuri
decât v-ar face plăcere să vă amintiți.
Da. Cam așa ceva.
A fost condamnat în cazul uciderii lui Joseph Wieder
de la Colegiul Waterford acum zece ani
și este programat spre a fi executat
la sfârșitul lunii viitoare.
Am încercat să obținem o amânare de la guvernator,
dar fără un rezultat pozitiv.
Bine.
Nu-l recunosc.
Ce legătură are cu mine?
Domnul Samuel a cerut să vorbească cu detectivii
care l-au interogat în noaptea mărturiei sale.
Eu l-am interogat?
Și încă nu l-am găsit pe fostul dvs partener.
Despre ce ar vrea să vorbim?
Mă tem că nu mi-a spus.
Va trebui să-l întrebați personal.
Victima a suferit de o hemoragie craniană abundentă
în urma unei lovituri puternice
Nu s-a găsit nici o posibilă armă, a crimei.
Isaac Samuel?
Da.
Eu sunt Roy Freeman. Am fost detectiv.
Mi s-a spus că ai vrea să mă vezi.
- Da? - Da.
Bine.
Ei bine, am venit.
Ce mai faci?
Păi știi tu, sunt binecuvântat, Roy.
Zece ani, 3 ani încinși și un pătuț,
membru al clubului de carte al condamnatului la moarte.
Închisoarea mi-a luat trupul, spiritul însă e la Allah.
De parcă ți-ar pasă ce mai fac.
Înțeleg.
Deci, această doamnă, Emily Dietz,
din Proiectul Mâini Curate,
mi-a spus că vrei să vorbești cu mine.
Asta ai vrut tu să-mi zici?
Nu, ești aici pentru că vreau să știu ce sentiment te încearcă
să cunoști un om nevinovat care va fi executat.
Corect.
Și,... tu ești acel om nevinovat?
Da.
Nu mă înțelege greșit, Roy.
Am făcut niște fapte regretabile, am luat anumite decizii greșite,
dar să-l ucid pe Joe Wieder nu s-a numărat printre ele.
Isaac...
ai mărturisit.
Ai fost adus aici la interogatoriu
iar tu ai mărturisit.
Și acum îmi spui, după atâta timp,
așa dintr-o dată că îți amintești lucrurile altfel?
Nu e nimic, așa dintr-o dată.
Sunt aici de zece ani. Zece ani nenorociți.
Neavând nimic de făcut mi-am reluat rahatul acela în mintea mea.
- Cum s-au desfășurat faptele. - Corect.
De aceea sunt aici.
Deci poți să-mi spui ce s-a petrecut cu adevărat.
Uite, știu că nu mai ești polițist,
și de cum te-au împroșcat cu rahat
după acel accident, beat fiind la volan,
și poate vrei să-ți limpezești conștiința.
Măcar ascultă-mă... de data asta.
Te ascult.
În noaptea crimei,
eram foarte încordat, nu-mi amintesc mai nimic.
Voi băieți, m-ați bombardat cu întrebări toată noaptea.
Iar când am văzut fotografiile, am fost bulversat
și m-am gândit că eu oi fi făcut-o.
Ai intrat, l-ai bătut până la moarte.
Am găsit amprentele tale peste tot în casă!
Haide!
Doar recunoaște, fiule. Recunoaște.
E mâna ta. Tu ai făcut-o! Tu ai făcut asta! Aici tot tu!
Toate astea te combat!
Recunoaște!
Da.
De ce te-ai dus la el acasă?
În anul dinaintea uciderii lui Wieder,
am fost acuzat pentru un furt.
O formulă pentru fiul meu.
Și Wieder era ca martor expert pentru procuratură.
Eu i-am spus judecătorului că eram prea drogat în noaptea aceea
încât nu mai judecam corect,
dar Wieder a spus că știam exact ce făceam.
Așa că m-au tratat ca pe un adult.
Știi cum e să ai 18 ani
și să fii curva unui skinhead?
Să ne întoarcem la asta.
Wieder depune mărturie împotriva ta și te aduce la închisoare.
Te duci la el acasă, în toiul nopții. Ești nervos.
- Nu-ți place situația... - Nu sunt un ucigaș!
Eu am vrut doar să-mi recuperez fiul
și m-am gândit că poate Wieder m-ar putea ajuta.
Da, m-am dus la el acasă.
Am așteptat ca îngrijitorul casei să plece
și m-am dus prin spate.
Chiar mi-am croit traseul de intrare.
Bună, Shadow.
Dar atunci a mai intrat cineva.
Ai revenit așa de repede?
Și apoi rahatul a luat o întorsătură proastă.
Îmi pare rău.
Am intrat în panică și am plecat înainte să văd cine era.
Nu!
Bine. Deci nu l-ai atins deloc.
- Și nu... - Îți spun adevărul!
Bine, Isaac.
Crezi că mint.
Ei bine, întreabă-l pe Richard Finn. El ți-ar spune.
Va trebui să-mi reamintești.
Cine, cine este Richard Finn?
A venit să mă vadă, acum câteva luni.
El scrie o carte despre crimă.
- O carte? - Da.
Uite ce-i Isaac, chiar nu văd
în ce poziție voi fi eu implicat.
Ești implicat deja, Roy! E responsabilitatea ta.
Erai acolo când am semnat mărturisirea aia!
Îndreaptă lucrurile!
Am plătit pentru ceea ce am făcut când aveam 18 ani.
Îndreaptă rahatul ăsta, sau sunt un om mort.
Introdu pâinea aici Apasă maneta în jos pentru copt
Apă caldă
Medicamentația poate ajuta la regenerarea sinaptică,
însă trebuie să-ți menții mintea activă cu
cărți, puzzle-uri, orice pentru a-ți stimula creierul.
Tu ai fost! Tu ai făcut-o! Recunoaște!
Tu ai făcut asta! Asta e mâna ta!
Ei bine, întreabă-l pe Richard Finn.
Hei!
Roy?
Da.
Ce naiba faci aici?
Eram prin cartier.
Intră.
Salut.
Intră, intră, intră.
Intră, intră.
Știi ce, nu-mi amintesc când ți-am văzut fata ultima dată.
Poftim, Roy.
Știi când a fost?
Trebuie să fi fost acum zece ani
când cațele alea nenorocite ți-au luat insigna.
Da, presupun că da.
Ascultă, sper că nu ai rămas marcat de tot rahatul ăla.
Adică cu toții băusem atunci la serviciu.
În acel accident,
ar fi putut fi implicat oricare dintre noi.
Noroc.
Care-i treaba? Te urci în căruță sau ce?
Păi da.
Doctorul îmi spune că alcoolul poate avea
un efect advers cu medicamentația mea, așa că...
Ești bolnav, Roy?
Nu. Iau parte la un studiu clinic.
am Alzheimer,
așa că mi-au pus niște chestii mici care îmi pulsează în nenorocitul ăsta de cap.
Astea ar trebui să-mi stimuleze memoria.
Iisuse Hristoase, Roy.
Dacă nu m-ai fi strigat pe nume la ușa din față,
nu aș fi știut că ești tu.
Deci tu...
nu-ți mai amintești de acțiunile dintre noi de la serviciu?
- Nu. - La dracu.
Nu, am citit dosarele mai vechi
și toate informațiile mi s-au reîmprospătat.
Da, dar nu este vorba doar despre timpul petrecut la serviciu.
Toată viața mea este o gaură neagră. Eu...
La naiba, omule.
Îți mai amintești de Cat?
Soția mea.
Oricum, ea...
s-a stins anul trecut.
Cancer.
- Îmi pare rău. - Da.
Al naibii, cancer.
Fondul Departamentului de Sănătate
nu mi-a plătit facturile de spitalizare.
A trebuit să mă descurc cumva.
Oricum, tu nu ai venit aici pentru rahatul ăla.
Ce te aduce, Roy?
Bine. Îți amintești de un tip Isaac Samuel?
A fost condamnat pentru o crimă,
ce s-a întâmplat la Colegiul Waterford
cu un profesor?
Ai vorbit cu doamna
din grupul de avocați.
Eu nu am mai sunat-o.
Ei bine, eu am preluat apelul
și, ea a spus că Isaac ar vrea să vorbească cu mine, așa că...
Ai vorbit cu Isaac Samuel?
Da. L-am vizitat la închisoarea de stat
și am vorbit și,...
mi-a spus că nu el a făcut-o.
Haide, Roy. Așa spun toți condamnații la moarte.
Da, știu, știu.
Dar trebuie să-ți spun, Jimmy, că era... convingător.
A menționat că mai apăruse un tip în seara când a fost să-l vadă.
Finn.
Richard Finn.
Îți sună cunoscut acest nume?
A fost cu atâta timp în urmă, Eu-eu nu-mi mai amintesc...
Ei bine, am citit dosarul
și când am întors pe dos, casa aceea,
am găsit amprentele lui Finn peste tot, acolo.
Prin toată casa.
Așadar?
Amprentele erau acolo. Cui îi pasă?
Richard Finn spune că el nu era în casă, în noaptea crimei.
E scris în declarația lui, bine?
Dar noi nu am ținut cont de asta.
Nu am coroborat faptele cu locul unde se afla
și tocmai asta mi s-a părut cam ciudat.
Nu este ciudat?
Ce vrei să spui?
Nu știu.
Doar mă gândeam că poate tu și cu mine,
să ne ducem să vorbim cu el,
să vedem ce are de spus în apărarea lui.
- De ce? - Nu știu.
Este doar un sentiment.
Cu asta m-am tot ocupat zilele astea.
În plus, doctorul îmi spune că trebuie să-mi țin mintea activă,
deci ce naiba, nu?
Sigur, Roy.
O să mă acup.
Mai am câțiva prieteni la lucru.
Bine.
Ținem legătura, Roy.
Ofițer local sub influența alcoolului este suspect într-un accident auto
- Da. - L-am găsit pe băiatul tău.
L-am găsit pe Richard Finn.
Proprietarul l-a găsit când i-a lăsat pe oamenii de la gaz să intre.
Cum a murit?
Supradoză. Fentanil.
Doar o gaură a unui ac.
Ce?
Nu prea pare să fie un drogat.
Nu există alte semne de ace.
Deci este un începător. Nu știa ce face.
- Ești bine acolo, Roy? - El a fost acolo.
La locul crimei.
- Da. Tu ai spus aia. - Nu.
Nu, nu doar amprentele lui.
A fost acolo a doua zi dimineața când eram și noi acolo.
Îți aminesti,
că l-ai văzut la locul crimei?
Amprentele acestui tip sunt în casă. Peste tot.
Apare la locul crimei în dimineața următoare.
Vorbim cu el.
Alibiul lui la momentul crimei
este, că era singur acasă.
Și nu am urmărit pista.
Noi n-am vorbit cu prietenii lui,
nu am vorbit cu vecinii lui.
Amprentele lui Isaac Samuel erau prin toată casa.
Avea un motiv și a mărturisit.
Nu are sens.
Ei bine, nu mai contează acum. Morții nu vorbesc.
Da, poate.
Dar ei lasă rahaturi în urma lor.
Cenușă din cenușă, țărână din țărână,
așa trebuie să fie.
Oo Doamne, spiritul tuturor bucuriilor noastre,
cauza desfătărilor noastre,
gloria celor mai negre nopți ale noastre.
Doamna Finn?
Eu sunt Roy Freeman.
Eu,...
Înțeleg că nu este un moment potrivit,
dar vă pot întreba câte ceva
despre soțul dvs?
Eu sunt soțul dânsei, Eddie.
Oo, îmi pare tare rău, Eddie.
Bună. Și cealaltă doamnă Finn este pe aici pe undeva?
Nu.
Ea și Richard nu erau chiar în cele mai bune relații.
Așadar, te-aș putea ajuta cu ceva?
Era fratele meu.
Mă ocup de un caz
în care fratele tău era interesat în mod aparte.
Recent a fost în vizită la un condamnat la moarte
și a menționat că de fapt scria o carte despre subiect.
Mă întrebam dacă știi ceva despre asta.
O să merg într-o plimbare spre casă cu mătușa Jude.
- Da. - Bine?
- Bine. - Bine.
Eu am parcat, aici.
Aici.
L-am găsit în apartamentul lui.
El îi spunea: Cartea oglinzilor.
Titlul nu are nici o logică pentru mine.
Cartea oglinzilor...
Isaac Samuel, condamnatul la moarte,
a spus că este vorba despre uciderea lui Wieder?
Da, păi, dacă Richard ar fi aici,
probabil că l-ar numi un memoriu despre crimă sau cam așa ceva.
Ai citit-o?
Atât cât m-a ținut stomacul.
Este o adunătură de gunoi care se auto-amplifică, dacă mă întrebi.
Despre o fată de la facultate care era obsedată.
Deci voi, nu ați fost prea apropiați?
Uite ce-i, nu vreau să vorbesc morții de rău,
dar Richard nu era exact unul
pe care ai fi vrut să-l ai în preajma ta.
De cât timp folosea?
Droguri?
Nu, nu.
Nu l-am cunoscut ca fiind preocupat de droguri.
Pur și simplu nu era interesat. Așa că revin, cu Richard,
nimic vreodată nu era adevărat așa cum putea părea.
Adică, el era mereu pe dinafară,
chiar și când eram copii, dar în acest an, în ultimii 2 ani, chiar,
ceva nu mai avea logică.
Ce era diferit?
Nu știu. El era...
agitat, paranoic.
Exact așa cum vei întâlni scris în acea carte.
Acum, ascultă, dacă aș fi în locul tău,
nu aș irosi prea mult timp citind-o.
Bine. Pot să păstrez eu, asta?
Chiar te rog.
Memoria este un lucru inconstant.
Ce ne putem aminti, ceea ce nu ne amintim.
Momentele rare lasă o amprentă permanentă,
chestiile banale nu.
Suferințele sunt dureroase,
și sunt îngropate adânc în profunzimea minții noastre,
uitate până la momentul în care le scoatem înapoi.
Oricare ar fi amintirile, fie una... bună, rea, neremarcabilă
ele nu-ți vor reveni toate deodată.
Întotdeauna sunt împărțite în fragmente
ca piesele unui puzzle și trebuie să aștepți ca să-l termini."
Când vei primi o altă piesă de puzzle...
rămâne la intuiția fiecăruia.
Luni, ani, poate fi un deceniu. 
Richard Finn.
Așa cum a fost cu uciderea lui Joseph Wieder.
Zece ani de ne-înteles. 
Sau după cum știu acum, de înțelegere greșită. 
Nu.
Și totul din cauza ei.
A Laurei Baines.
Ea era unul dintre acei unicorni rari
care știa totul despre tot. 
Nimeni nu s-a folosit mai bine de contrapunctul cromatic
decât Rahmaninov.
Dubla Licențiata în
Istoria artei și Neurostiinta."
...între nivelurile scăzute de cortizon și predispoziția lor...
Cu un master în matematică. 
Frumusețea a ceea ce a arătat Odlyzko
este distribuirea...
Vobea 5 limbi. 
Știa exact cine era.
Dacă aș fi știut și eu asta, atunci. 
Cum este punch-ul?
Așa cum te-ai furișat în zonă,
așteptând momentul potrivit ca să vii să vorbești cu mine,
m-am gândit că vei folosi un argument mai bun decât:
"Cum e punch-ul?"
Nu mă furișam.
Nu doar că te furișai. Dar și mă iscodeai cu privirea.
Mă furișam și te iscodeam cu privirea.
Mă faci să par a fi un criminal în serie.
Ei bine, pot spune că te cunoșteam.
- Eu sunt... Richard. - Știu.
Scrie pe pieptul tău.
Așa e.
Și totuși, ești aici,
fără nume și învăluită în mister. Pare nedrept.
Oo, de fapt ce conține un nume?
Acel ceva prin care noi numim un trandafir, folosind un alt nume.
Oo, minunat!
Un alt idol al lui Shakespeare.
Așadar, despre ce este teza ta?
Nu! Nu-mi spune.
- Lasă-mă să ghicesc. Bine. - Bine.
Probabil că este ceva controversat.
- Probabil. - Da.
Bine, Interferența între genuri
în Visul unei nopți de vară. 
Bum.
Pe aproape.
Reconsolidarea memoriei prin Terapia de rezoluție accelerată. 
Unul dintre lucrările lui Bard mai puțin cunoscute.
Departamentul de psihologie. Eu sunt Laura.
Ce, îți place să lovești mixerele altor departamente?
Oo, nu, am venit cu un prieten.
Ei bine, cu un coleg, serios. Profesorul Wieder.
Îl ajut în unele cercetări
și el îmi administrează teza.
Corect.
Despre reconstrucția memoriei
prin reconciliere accelerată?
Reconsolidarea memoriei prin..."
Da bine.
Nu, mă scuzi. Acum eu par a fi cam dur cu tine.
Este ceva mai guraliv.
Câte dorințe ai?
A,... a aparținut bunicii mele.
Am citit undeva
că, atunci când o femeie se joacă cu bijuteriile ei,
înseamnă că flirtează cu tine.
Zău?
Păi, nu ar trebui să crezi chiar tot ce citești.
Bine.
Strânge-mă de gât!
Ce?
Fă-o!
Mai tare!
Din acel moment,
eram doi inseparabili. 
În următoarele câteva luni,
am făcut totul împreună.
M-a făcut să mă simt ca fiind cea mai bună versiune a mea. 
Deci ce părere ai?
Ce cred eu?
Cred dracului că ești genial, Richard.
Adică și alți oameni ar trebui să-ți citească munca.
Ar trebui să trimiți lucrarea... celor de la Harper, Atlantic,
la toate marile boarfe de ficțiune.
Parcă experimentam lumea
pentru prima dată, văzută prin ochii ei."
- Ce talentat ești. - Mulțumesc.
Doar o secundă. Scuze.
Bună mamă.
"Dar nu totul arăta roz. 
La câteva luni după ce ne-am întâlnit, tatăl meu a murit de infarct.
Mama nu și-a putut permite camera și masa mea.
Laura a vrut să ne ajute
și așa m-am întâlnit prima dată cu profesorul Joseph Wieder. 
Laura. Bine ai venit!
Îmi cer scuze că am întârziat.
- Nu-i nici o problemă. - Salut.
Bună ziua!
A trebuit să termin un apel cu prietenul nostru din DC.
Tu trebuie să fii Richard.
Laura mi-a spus multe despre dumneata.
Toate minciunile, sunt sigur.
Exagerări și jumătăți de adevăr.
Cele cu care pot trăi.
Ar merge un Martini?
- Sigur. - Da!
Deci, Richard, Laura îmi spune că vrei să fii romancier.
Memorii literare, de fapt.
Nu sunt familiar cu astea.
Ei bine, vezi tu,
un memoriu tradițional este povestea vieții cuiva.
Genul nu se preocupă cu întrebări despre adevăr,
imaginație, memorie, știi.
Memoriile literare au un element fictiv, așadar?
Nu, nu, nu l-aș numi chiar fictiv.
- Nu. - Îmi cer scuze.
Nu, vezi tu, autorul spune adevărul poveștii deoarece el crede că este adevărat.
Ei. Așa cum ei cred că e adevărat.
Percepția de sine și experiența personală au un rol în poveste.
Bine.
Mai vreți vin?
- Te rog. - Da!
Știi ceva?
Peste zece ani...
ne vom uita înapoi la această cină
și tot ce ne vom aminti este un Chateau Leoville Barton.
Oo, mă îndoiesc de asta.
Mintea înlocuiește amintirile tot timpul.
Este înnăscut rețelei sale interne.
Mai ales dacă bei prea mult.
Fă chestia aia.
Haide!
Nu este un truc de petrecere.
Ia stai. Despre ce vorbiți?
Ajută la explicația proiectului la care lucram.
Bine atunci. Alege o amintire.
Din copilăria ta. Orice.
Obiecte, momente, oameni.
Orice îți amintești ușor?
Bine.
Îmi amintesc că aveam un covor verde
și,...
...4 pești aurii
cu nume date după băieții din KISS.
E o amintire bună.
Dar ceva ce ai vrea să fi uitat?
Părinții tăi te-au bătut vreodată?
Nu.
Te-ai rătăcit vreodată
într-un centru comercial sau un magazin mare?
Adică... dacă mă gândesc bine, s-a întâmplat odată
când eram la un magazin de jucării, și,...
eu... nu o găseam pe mama.
Erai speriat?
Adică, nu m-am mai gândit la asta de când s-a întâmplat, dar...
Da.
Am căutat-o peste tot.
Și până la urmă ai găsit-o?
Era la fumat, afară.
Ce nebunie.
Uitasem tărășenia asta.
La,... inima cercetărilor noastre,...
cercetarea lui Joe
este teza în care majoritatea oamenilor trăiesc traume,
amintiri pe care mintea le blochează
de la prezentarea efectivă.
Trauma pe care ai trăit-o în acea zi
era că mama ta te abandonase.
Erai un copil. Vulnerabil.
Și faptul că mama ta chiar ar fi putut să-ți facă rău
este traumatizant și greu de procesat.
Deci ai suprimat evenimentul din memorie.
Dar efectele acelei traume
încă mai zăbovesc în subconștientul tău
și devin parte a perdelei care ești.
Bine.
Asta e...
terapia cu cina.
Noroc.
Richard.
Vii cu mine?
Aș vrea să-ți arăt ceva.
Bine.
Bine. Sunt multe cărți.
Îți pot oferi 500 de dolari pe săptămână să le organizezi.
Pentru a le stoca în format electronic, când poți, până termini,
lucru care dacă ar trebui să-l ghicesc, nu se va întâmpla prea curând.
Eu... Adică, chiar nu știu ce să zic.
Laura mi-a spus despre ce i s-a întâmplat tatălui tău
și situația în care ești.
Deci s-ar putea să vrei să-mi spui că accepți.
Mulțumesc.
Să lucrez pentru Wieder era un vis împlinit.
S-au deschis noi lumi.
O colecție curată a celor mai mari gânditori ai lumii.
La fiecare două cărți catalogate...
mă regăseam citind o alta.
În cele din urmă, totuși, tot timpul petrecut la Wieder
m-a expus la ceva ce nu mă așteptam. 
- Mai multe cărți? - Da.
Profesorul vrea ca eu să le donez,
dar sunt niște chestii bune aici.
Spune-mi, care-i povestea cu bâtele de baseball?
Sunt ale tatălui său.
Le-am adunat, cred.
Sunt și cu autograf.
Willie McCovey. Al Kaline.
Ted Williams.
Vrei să termini tu asta? Eu mai am de lucru.
Da. Sigur.
Mulțumesc.
- Un râs.  - Da.
O mână care strânge un braț. 
Un lucru este clar. 
Hei, eu sunt.
Îmi pare rău, dar trebuie să iau cina la pachet, diseară.
Sunt blocată la birou ca să-l ajut pe Joe,
dar noi... o să ne vedem când ajung acasă.
Laura Baines era ceva mai mult decât un cercetător pentru Joseph Wieder.
Ar trebui să lucrez.
Nu ai o lucrare de cercetare de terminat pentru mâine?
Ba da.
Am multe note ale pacienților de transcris.
Stai!
Oo Doamne. Îți place asta?
Știi că asta îmi place.
Știi că da.
În ciuda timpului petrecut împreună,
nu o cunoșteam deloc, pe Laura Baines."
Și când am găsit acel manuscris...
Mi-am dat seama că nu eram singur. 
Ți-e foame?
Oo, hei. Nu știam că ești acasă.
- Ce ai acolo? - Nu știu.
L-am găsit în,...
era pus în spatele unor cărți.
Laura. Ce dornică era.
Efectul Oglindă Dr. Joseph Wieder și Laura Baines
Haide. Înainte ca prânzul să se răcească.
Îți place să gătești, Richard?
Nu prea știu cum.
Păi, ar trebui să înveți.
Poate ai îndemânare la asta, poate că nu?
E un experiment.
Laurei îi place un bărbat care să gătească.
Cum merg lucrurile între voi doi?
Suntem doar prieteni.
Ei haide.
Am avut impresia că e ceva mai mult de atât.
Așa ți-a spus ea?
Nu trebuie ca Laura să-mi spună ceva ca să știu.
Anumite lucruri le intuiești.
O cunosc destul bine de când o știu.
Corect. Adică, nu aș presupune că...
Și, Richard, ea te-a adus în viața mea să mă ajuți,
nu să complici lucrurile.
Și pentru asta mă aflu aici, să ajut.
Foarte bine.
În acest scop, atunci,
Cred... și asta gândesc eu,
cred că ar fi mai bine dacă voi nu v-ați mai întâlni.
Ia stai, ce?
Nimănui nu-i place când lucrurile se complică în exces.
Plec din oraș să mă întâlnesc cu niște oameni în legătură cu cartea mea.
Îmi imaginez că până la întoarcerea mea
vei fi rezolvat acest nou aranjament.
Poftă bună.
Depășise o limită,
dar nu am băgat în seama chiar orice.
Ea a rezolvat-o în locul meu."
Iubito?
Ești acasă?
Hei,...
Ți-am luat niște chestii de la Bamboo House.
Știi tu, găluștele alea care îți plac.
Iubito?
Plecase.
Și apoi a doua zi, s-a întâmplat. 
Profesorul Joseph Wieder a fost găsit mort.
Fusese bătut până și-a dat ultima suflare.
Un drogat și-a mărturisit fapta."
Comunitatea colegiului Waterford a digerat tragedia
și eu am continuat să ajung un romancier fără reputație,
trudind în obscuritate. 
Și Laura Baines?
Am aflat mai târziu că la o săptămână, înainte de crimă
a mers să o vadă pe Susan Avery,
omul de contact al lui Wieder de la Departamentul Apărării,
revendicând dreptul de proprietate asupra muncii lui Wieder. 
Nu, nu merge chiar așa.
Guvernul SUA a comandat studiul.
Grantul este pentru profesorul Wieder.
Dar eu am scris lucrarea!
Uite ce-i, doamna Baines,
nu știu ce aranjament ai făcut dumneata cu drul Wieder,
dar îți recomand să discuți asta cu universitatea
sau direct cu el.
Ei, haide! Aceasta este munca mea
iar el doar și-a pus numele pe ea!
- Îmi pare rău. - Asta e tot ce-mi poți spune?
E o prostie!
Treaba nu poate să rămână așa!
După crimă, ea a dispărut.
Parcă ar fi căzut de pe fața Pământului. 
Până în ziua aceea, în care am văzut-o din nou. 
"Până când... am văzut-o din nou.
Până când ai văzut-o din nou, unde?
Nenorocitule!
Știi ce? Probabil că e moartă.
Numărul ei de asigurare socială este încă activ.
Nu apare nici oadresa, nu e prezentă pe rețelele de socializare,
nu apare în vreun loc de afaceri, nicăieri.
Apare doar o poză veche din liceu.
Și ce dacă? Ea este o persoană privată.
Este la fel ca Wayne Devereaux, îngrijitorul lui Wieder.
Nu are un număr de telefon, nici un istoric al locurilor de muncă.
Am dat o căutare a unei adrese, și nu mi-a rezultat nimic.
E la fel ca toată lumea din viața lui Wieder de la acea vreme
acum ea este o fantomă.
Știi ce?
Mă faci să mă simt ca o fantomă.
Ce am putut găsi, este fosta soție a lui Finn.
Mă duc să vorbesc cu ea.
Și ce naiba o să-ți spună ea?
Nu știu.
S-ar putea să știe ceva.
Știi ce? Finn putea să fi fost preocupat de ceva.
Sunt prea multe: poate, și, dacă, dar.
Uite ce-i omule, dacă Isaac Samuel este nevinovat
iar noi am trimis la răcoare tipul greșit, ce naiba.
Asta e o șansă pentru ca noi să îndreptăm lucrurile.
- Tipul a mărturisit! - Știu că a mărturisit, da?
A recunoscut că era în casa în acea noapte. El spune asta.
Dar mai spune că înainte să poată face ceva,
a mai intrat cineva în casă.
Cine?
Cine a intrat, Roy?
Nu știu.
Ei bine, să fiu al naibii dacă tu știi,
atunci nici eu n-am cum naibii să știu.
Merg să mă piș.
Hei!
Ce naiba, omule?
Îmi cer scuze.
Halucinațiile sunt uneori un produs secundar comun
al procedurii.
Doar eu am văzut odată poze cu ea.
Da, păi, indică aducerea aminte,
chiar dacă, nu era ea de fapt.
La fel și cu fragmentele din amintirea pe care ai raportat-o.
Înseamnă că încep să se reactiveze căile tale neuronale.
Deci nu sunt eu dus cu capul, atunci?
Departe de așa ceva.
De fapt, tu ești ceea ce noi am numi un rezultat bun.
Tratamentul are efect.
Pune aia jos!
Doamnă Finn?
- Îmi cer scuze că te deranjez. Eu... - Tu ești polițistul?
Roy Freeman, da. Am sunat.
Da, de fapt eu sunt, știi,...
...pensionar.
Și deci nu mai sunt polițist.
Bun. Niciodată nu mi-au plăcut polițiștii.
Nu are logică.
Richard a făcut multe lucruri...
era paranoic, se amăgea,
un adevărat mizantrop.
Dar nu era un drogat.
Deci crezi că moartea lui a fost un accident, poate?
Pun pariu că scârba aia de Elizabeth Westlake,
are ceva de-a face cu asta.
Scuze, dar nu știu cine este.
Da. Nici eu nu știam, până recent.
Târfă nebună.
S-au certat urât
cu câteva săptămâni înainte ca Richard să se mute.
Elizabeth... Westlake?
Da. Da. Bine.
Richard începuse să bea din nou.
Și într-o seară vine acasă țipând la telefon
tare agitat.
Nu, nu, nu.
Nu, nu, nu, tu ascultă-mă, da?
Să nu mă minți!
El o fi crezut că eu am adormit.
Bine, știu ce ai făcut. Da.
Și nu vei scăpa fără să suporți consecințele.
L-ai întrebat vreodată de ce s-au certat?
Am încercat să nu vorbesc cu Richard când era în starea aia.
Corect.
Așa că am așteptat până când a adormit.
A doua zi, am sunat la acel număr,
și i-a intrat mesageria vocală.
Ce mai știi despre ea?
Știi ce face ea? Știi cum luau legătura?
- Nu. - Nimic?
Tocmai ai numit-o târfă nebună.
Uite ce-i, știu doar că nu l-am auzit niciodată vorbind
cu cineva astfel, până atunci.
Nici măcar cu mine.
Dacă mă întrebi...
eu zic că ea l-a ucis.
Doamna Westlake.
Dnule Freeman.
Ne-am mai întâlnit?
Îmi cer scuze. Am o afecțiune.
Am uitat o mulțime de lucruri.
Păi, îmi pare rău să aud.
Ne-am întâlnit în treacăt mai demult.
Și am citit despre accidentul dumitale în ziar.
Te superi dacă te-aș întreba unde ne-am intersectat?
- Unde ne-am întâlnit? - Aș vrea să pot vorbi.
Dar trebuie să ajung la birou.
Este în regulă.
Eu de fapt doar am vrut să vorbesc cu dumneata
despre Richard Finn.
E o persoană de care aș vrea să uit.
De ce oare?
Presupun că n-ai fost vreodată urmărit, și să simți mereu că
trebuie să privești peste umăr.
Da bine, știi că,...
în mintea lui avea ideea
că ai avut ceva de a face cu uciderea lui Joseph Wieder.
Deci ai vorbit cu el?
Nu, nu am vorbit.
Am încercat, dar a murit.
- Înțeleg. - Da.
A lăsat ceva în urmă, totuși.
Un memoriu.
Și mă întrebam dacă ai vrea să arunci o privire la el.
Ai putea doar să-mi spui ce crezi.
M-am străduit din greu să uit acel moment din viața mea,
moartea profesorului Wieder, și aș prefera să nu îl retrăiesc.
Înțeleg pe deplin. Da.
Știi ce, totuși,
exista un bărbat condamnat la moarte
acuzat de uciderea lui Joseph Wieder
iar execuția lui este destul de curând.
Așa că de ai putea doar, știi, să arunci o privire.
Dacă am un moment liber.
Grozav. Mulțumesc. Mulțumesc foarte mult.
- Bine. - Bine.
Să ai o zi grozavă.
Ai grijă de tine acum, Roy.
A sosit rezultatul căutării tale!
Aici este, omule.
Domnul Devereaux?
De mult nu ne-am văzut.
Mi-a luat o secundă să te plasez, în povestea mea așa cum era atunci.
Pur și simplu nu am apucat să-ți povestesc pentru că...
ți-ai arestat deja omul.
Păi, dacă nu te deranjează, aș vrea să aud povestea ta acum.
Da? Și de ce?
Doar răsfoiesc prin niște lucruri.
Mă asigur că este în regulă și căsuțele au fost bifate,
știi?
Bine.
Așadar...
profesorul Wieder m-a găsit
când eram o coajă a celui ce am fost cândva.
M-a ajutat să revin pe picioarele mele.
Mi-a găsit un loc de muncă la întreținere.
Adică, îmi amintesc clar, omule.
Era un fel de celebritate.
Toată lumea l-a iubit.
Avea tot felul de activități.
Nu știu exact ce anume,
dar mereu erau oameni care-l vizitau.
Mulțumesc foarte mult.
Oameni importanți.
Oameni de la guvern,
de la Departamentul Apărării.
Făcea un proces pentru cei
din departamentul lui de la facultate.
Pacienți cu traumatisme.
A dezvoltat testarea unui medicament.
Presupun că eu eram un candidat perfect.
Am fost primul căzut în Irak.
Mi-am făcut partea de misiune înainte de a încasa un glonț.
Nu știam cât sunt de afectat până am ajuns acasă.
Doar că nu îmi puteam reveni.
Wieder m-a găsit la Asociația Veteranilor,
a spus că mă potrivesc cu profilul cercetărilor sale.
Ce fel de cercetare?
Wayne, dacă ți-aș spune
că prin medicină și sugestie
o să-ți înlocuiești memoria traumei suportate în Irak
cu amintiri mai bune
sau poate să-ți ștergi memoria cu trauma cu tot?
Omule, aș zice că mă înscriu.
Prin activarea părții opuse a creierului,
putem elibera experiențele emoționale
prinse în sistemul nostru nervos.
Dar înainte să facem ca acea amintire neplăcută să dispară,
trebuie să o confruntăm pe deplin.
Respiră.
A spus că era eficient ca să faci față Sresului post traumatic,
dar asta era doar o parte a tratamentului.
Ia una dimineața.
Și una înainte de culcare.
Restul erau medicamente pe care le-a dezvoltat.
A spus că se vor șterge amintirile neplăcute.
Dar tocmai mi-ai spus despre Irak.
Asta înseamnă că tratamentul nu a avut efect?
Oo, a ținut o vreme.
Detaliile s-au estompat. Atacurile de panică s-au terminat.
Dar pastilele alea, omule, adică...
... aveau efecte secundare medii, date naibii.
Nu mă mai recunoșteam.
Leșinam.
Habar n-aveam unde eram, cum am ajuns acolo.
Deci n-ai mai luat medicamente?
Da, împotriva dorinței profesorului.
Unde ai mașina parcată?
Am venit aici cu taxiul.
Vrei să te duc eu?
Asociația chinologică din oraș cumpără resturile mele pentru câini.
- Ești sigur? - Da omule. Scaunul este liber.
Știi ceva despre Laura Baines?
Of omule. Nu cred că cineva a cunoscut-o cu adevărat pe Laura Baines.
Ea și Wieder aveau o chestie, da?
Nu știu nimic despre asta.
Din ceea ce a spus el, ea era doar un asistent de laborator, și atât.
Adică, poate că ea ar fi vrut mai mult.
Dar dacă a fost, eu unul nu am văzut.
Nu că nu le-am văzut pe altele.
Veneam la casa din când în când, pentru a repara una alta.
Au fost multe femei.
Și el le-a ținut o evidență.
Ce fel de evidentă?
Avea o cameră video un model mai vechi.
Bănuiesc că îi plăcea să-și revadă isprăvile sale anterioare.
Laura Baines l-a sunat vreodată?
Nu omule. Doar i-am auzit vorbind
ceva despre o lucrare de cercetare pe care o scriau.
Dar în noaptea în care a fost ucis, ea și Finn,
au venit la el acasă
și se auzea un fel de ceartă.
Trebuie să purtăm o conversație rațională fără atâtea acuzații.
- Tu minți, al naibii! - Nu minte!
- Acum vrei să-l aperi? - Nu am nevoie de apărare.
De ce se certau?
Să mor dacă știu, Finn era tare supărat.
Știi ce? Să vă ia naiba pe amândoi.
- Vă meritați unul pe celalt. - Tu râzi naibii de mine?
El a plecat și m-am dus să-i ies în față,
să vorbesc cu el, să văd ce este.
Dar el tocmai... dispăruse.
Sau nu a plecat din casă.
În declarația lui, Finn spune că era singur acasă
la momentul crimei.
Păi eu îți spun, doar ce am văzut.
Dar pe Laura? Ai văzut-o plecând?
Da, mai târziu cu un taxi.
Și tu unde te-ai dus?
Conform obiceiului meu. La bătrânul Warren.
Barmanul de acolo e Diane,
Chiar și ea a fost una dintre fetele profesorului.
Era un om bun.
Și-a rătăcit calea, atâta tot.
I se poate întâmpla oricăruia dintre noi.
Dar așa cum spune și Biblia:
"Nu judeca ca să nu fii și tu judecat.
Mulțumesc că m-ai adus.
Da. Eu sunt.
E acasă.
Interviu cu Diana Lynch
Îmi amintesc că Wayne Devereaux s-a întors anume, imediat după ora 9 p.m., pentru că...
Diane Lynch.
Detectiv J. Remis
Derectiv R Freeman Detectiv J. Remis
O lectură foarte, foarte interesantă.
Nu mă inviți înăuntru?
Pot să-ți aduc o apă?
Poate niște whisky.
Eu,... Nu am în casă.
Doctorii.
Nici nu-mi mai amintesc când am băut ceva ultima dată.
Unul dintre puținele beneficii ale stării tale, presupun.
Nu-ți poți aminti vremurile rele.
Nici vremurile bune nu mi le amintesc.
Ce păcat.
Trebuie să fie greu
să n-ai nicio amintire despre prieteni, familie, sau experiențe din trecut.
Nu există context pentru cine ești. Pentru locul tău în lume.
Nu-mi pot imagina cum ar fi, să mă simt pierdută.
Și singură.
Deci cum ți s-a părut cartea lui Finn?
Erau...
o grămadă de prostii.
Deci, voi doi n-ați fost,... vreodată iubiți?
Nu. Asta era doar mica lui fantezie.
Oamenii inventează anumite lucruri tot timpul.
Mint pentru a se proteja.
Își fabrică un trecut în care să apară mai pozitivi decât sunt
pentru că realitatea este prea dureroasă.
Am vorbit cu Wayne Devereaux.
Părea să confirme multe din ceea ce este scris acolo.
Un alt martor de încredere. Are logică, totuși.
O mulțime de veterinari care suferă de traume
apelează la o invenție evazivă, jocuri video,
pornografie.
Deci, a inventat studiul de cercetare
la care lucra și Wieder?
Nu. Wayne a fost un participant în studiu.
Dar dacă îmi amintesc bine,
nu a răspuns favorabil la protocol.
S-a supărat de ce i-au făcut.
Era predispus la atacuri de furie, și agresivitate.
Se pare că știi multe despre el.
Păi, eu am transcris notele pacientului pentru Wieder. Ale tuturor pacienților.
Uneori afli lucruri pe care n-ai dori să le știi.
El a spus că Wieder avea de gând
să-și publice descoperirile, deci...
Asta faci. Lucrezi ani de zile
și apoi îți publici constatările.
Dar a murit înainte de a-și termina lucrarea.
Ți s-a părut că-ți oferea partea de credit pe care o meritai?
A murit înainte ca noi să putem rezolva chestiunea asta.
Un medicament care poate ajuta oamenii să uite de traumele trecutului.
Mi se pare că cineva putea face o grămadă de bani din asta.
Acum te gândești la cineva care l-a ucis pentru bani.
S-ar putea să nu ai memorie, dle Freeman,
dar ai o imaginație bogată.
Oamenii ucid din diferite motive.
Am luat legătura cu Susan Avery,
persoana de contact a lui Wieder din Depatamentul Apărării.
Știu cine este Susan Avery.
Ea a colaborat cu Wieder zeci de ani.
Așadar mai știi și că ea a preluat departamentul lui, la Waterford.
Știi ce, această conversație ar fi fost mai eficientă
cu un whisky.
Cândva îți plăcea o băutură bună, Roy.
Acum hai să ne jucăm.
Aveți 5 secunde să vă desfaceți centurile.
1.
2.
3.
Gata cu distracția. Dați-le jos.
Harry, Jackson, ia centurile.
Doc!
Mai vrea careva să-și încerce norocul?
Mișcă-te! Hai, mișcați-vă, cu toții!
Of, la naiba.
911. Ce urgență ai?
Da, vreau să raportez focuri de armă.
Domnule Freeman, o să-ți citesc drepturile.
Ai dreptul să nu spui nimic.
Dacă refuzi acest drept,
orice spui poate fi folosit împotriva ta în instanță.
Ai dreptul la un avocat.
Dacă nu-ți poți permite un avocat,
ți se va numi unul de către instanță.
Am terminat?
Caz închis.
Încă unul ieșit din cărți.
Să mergem să sărbătorim. Fac eu cinste.
Da. Te prind eu din urmă.
Te aștept în mașină.
Dacă nu-ți poți permite un avocat,
îți va fi numit unul de către instanță.
Înțelegi drepturile ce ți-au fost citite, domnule?
Știi ce, ești un ticălos norocos.
Camerele alea de supraveghere surprind momentul în care el încearcă să te lovească.
Va fi multă birocrație,
dar, se va dovedi că a fost autoapărare.
Mulțumesc că te-ai deranjat.
Da, desigur.
Ai fi făcut exact același lucru pentru mine.
Investigatorii au găsit două flacoane de fentanil
în camionul lui Devereaux...
același rahat care l-a ucis pe Finn.
Ei o numesc o omucidere.
Ce?
Devereaux l-a ucis pe Finn?
Pentru ce?
L-a oprit pe Finn ca să-l identifice la uciderea lui Wieder?
Sigur. Are logică.
Nu. Nu, nu are logică deloc.
În propria lui carte,
Finn arată 100% spre Elizabeth Westlake,
nu spre Devereaux.
Ceva nu e în regulă.
Da, ceva nu e în regulă.
Ceva nu e în regulă cu tine, Roy.
Isaac Samuel a comis acel act.
Isaac Samuel l-a mărturisit.
Într-o lună,
se va face dreptate iar el va fi mort.
Și poți continua mai departe și să uiți de toate astea.
Am fost un polițist bun?
Dacă ai fost un polițist bun? Ce?
Despre ce naiba vorbești?
Am fost bun în ce făceam?
Sau am fost un polițist rău? Am fost un polițist de rahat?
Am fost o târfă leneșă care doar se ponta și era prezent?
Roy, ai fost unul dintre cei mai buni.
Ai fost un polițist grozav.
Numele meu nu apare nicăieri în locul pentru semnături.
Ce?
În dosarul lui Wieder.
Numele meu nu este trecut ca cel al altor ofițeri.
Nu în raportul incidentului...
nici pe foaia de martori,
sau în constatările criminalistice, la mărturia lui Samuel.
În niciunul din toate astea.
Este doar numele tău...
pe toate.
Ce încerci să spui, Roy?
Am răsfoit 30 de ani de dosare.
30 de ani.
În fiecare, în fiecare document, dar în fiecare...
noi doi am cosemnat.
Numele meu e chiar lângă al tău.
În afară de acest dosar.
De ce e așa?
Înțeleg ce faci tu aici, Roy.
I-ai intervievat pe toți ceilalți.
Acum o să mă acuzi.
Iisuse Hristoase, Roy, ce figură de om ești.
Vii la mine acasă, apari de nicăieri,
cerându-mi ajutorul,
și acum mă acuzi?
Să te duci dracului, Roy.
Să te duci dracului.
Eu nu sunt un ucigaș!
Ești într-o formă deosebită în seara asta.
Ea unde este?
Ea nu va mai apărea o vreme, Roy.
Diane Lynch Waren
Bine.
Am plecat.
Oo, nu-mi lua mașina, Roy.
Hei, ți-o voi aduce înapoi mâine.
Ce ai făcut, nu voi uita niciodată.
Pe mâine.
Încă nu am deschis.
Era un bătrân cărunt
care avea acest local?
Eric? Eric O'Toole?
Da, e pensionat. Te pot ajuta cu ceva?
Este localul tatălui meu acum.
Da, caut o femeie care lucra aici.
- Numele ei este Diane. - Oo, te referi la Diane Lynch?
Da, sigur. Ai idee unde aș putea să o găsesc?
Da, tocmai la Calvarul catolic.
A murit acum vreo 5 ani.
Oo, serios?
La dracu.
Erați prieteni sau așa ceva?
Ea a dat o depoziție într-un caz la care lucram.
- O urmăream. - Deci, ești polițist?
Eram cândva.
Păi...
fac cinste.
Bunicul meu a fost polițist.
Mi-am amintit de curând că de fapt,...
îmi place să mai beau câte unul.
Nu la toți ne place?
Pentru Diane.
Hei. Te superi dacă aș merge până la baie?
Nu, e chiar după colț, în cealaltă parte a tonomatului.
Mulțumesc.
- Alo? - Dle Freeman?
Sunt Susan Avery vă răspund apelului dvs.
Un obiect contondent la capăt.
- Susan? - De la Colegiul Waterford.
Am ceva pentru dumneata.
Ești sigur că nu vrei un pahar cu apă?
Nu, nu, mulțumesc.
Ai spus că ai ceva pentru mine?
Nu știu unde este originalul.
Probabil în depozit la Depatamentul Apărării, dacă ar fi să presupun,
dar asta e singura copie pe care o aveam cât am fost acolo.
Efectul de oglindă.
Wieder era destul de mândru de această lucrare.
El a crezut că ar putea ajuta oamenii care sufereau de traume.
- Este o cercetare demnă de premiat. - Nu a fost publicată niciodată?
Cel puțin nu sub numele lui.
Nu înțeleg.
Să înțeleg că nu i-ai citit cartea.
Ea a actualizat cercetările lui Wieder cu constatări suplimentare
și l-a sacrificat de-a lungul anilor până să își ia doctoratul.
Deci, ea i-a furat munca?
Se întâmplă tot timpul în cercetarea academică.
În plus, cine ar protesta?
- Wieder e mort. - Dar ai contractat-o?
Nu este atât de simplu.
Înainte să moară Wieder,
Laura Baines a venit la mine cu acel manuscris.
Da, am auzit că ea nu era prea fericită.
Ea a revendicat munca a fost al ei.
Wieder nu i-a acordat creditul pe care îl merita.
Asta e o prostie! Asta nu poate rămâne așa!
Deci, cum a publicat-o?
Noi distribuiam manualul
într-un număr, spitalelor veteranilor,
dar prioritățile departamentului s-au schimbat.
Câțiva ani mai târziu după ce am început să lucrez aici,
am găsit recenzia ei de carte.
Și... de ce nu ai căutat-o?
Nu era nimic de urmărit.
Proiectul a fost închis.
Trecut nu Prolog: Memoria, traumă și rolul Terapiei de substituție
Wieder locuia aici, nu?
Dincolo de Chestnut. Momentan casa este încă goală.
Un obiect contondent la capăt.
S-a găsit ceva asemănător?
Nu. Doar câteva bâte de baseball în garaj, totuși.
Una lipsește, nu?
Îngrijitorul a spus că toate sunt semnate de membrii Hall of Fame,
deci probabil valorează o mulțime de bani.
Vrei să mergi să vorbești cu el?
- Merg. Haide. - Domnule.
Ce ai acolo, Roy?
Nu s-a găsit niciodată arma crimei din cazul Wieder, nu-i așa?
Tu ai pus asta aici?
Pune-o înapoi în groapă, Roy.
Amândoi, intrați înăuntru.
De ce nu m-ai ascultat?
Chiar nu puteai să renunți, nu-i așa?!
Ce ai făcut, Jim?
Ce am făcut?
Am curățat naibii mizeria lăsată în urmă.
Acum zece ani. Nu-ți amintești nimic din toate astea?
- Ce a zis Diane? - Diane?
Mi-a spus ceea ce știai.
Diane Lynch?
Stai departe de mine!
Din barul tău preferat.
Ea a fost una dintre pacientele lui Wieder.
Ajunge, Laura.
Ți-am spus că mă ocup eu de asta.
Voi vă cunoașteți?
Înțeleg.
Deci, sunteți amândoi implicați?
- Să fiu al naibii. - Ba nu, am înțeles.
Am înțeles, Jimmy.
Soția ta s-a îmbolnăvit grav.
Te-ai îndatorat mult.
Ea a venit, te-a plătit ca să-l ucizi pe Wieder ca să-și poată publica cartea,
și tu, l-ai incriminat pe Isaac Samuel, ca să acoperi totul.
Nu, nu, nu, nu, nu. Nu l-am plătit ca să-l omoare pe Wieder.
Nu ne-am întâlnit decât după accidentul tău.
Viața mi-a era distrusă.
Mă confruntam cu pierderea unor ani de cercetare clinică.
Numele Laura Baines
ar fi întotdeauna asociat cu ceea ce s-a întâmplat.
Apoi a apărut partenerul tău, punând tot felul de întrebări.
Nu știam ce vrea, dar n-a renunțat și m-am speriat.
Hai sictir, Laura!
Așa că, am... plecat.
M-am mutat, mi-am schimbat numele, am luat-o de la capăt,
mi-am finalizat cercetarea și am publicat cartea mea,
sperând că n-o să-l mai văd niciodată.
Apoi însă, acum câțiva ani,
Richard Finn a început să facă cercetări.
Ea este autoarea. Elizabeth Westlake.
Dar ea și-a schimbat numele. Pe vremuri era Laura Baines.
Ea trebuie să-și fi însușit munca lui Wieder după ce a murit.
Mă întrebi, dacă ea e cea care l-a ucis.
Atunci, cumva, partenerul tău m-a găsit și a apărut cu mâna întinsă,
și de data asta, după bani.
Îndruga doar niște prostii, Roy.
Nu mint. M-a șantajat.
A spus că va face publică dovada că, cartea mea nu era munca mea
decât dacă-l plătesc.
Așa că, l-ai ucis și pe Richard Finn
în caz că-i venea aceeași idee?
Nu am ucis pe nimeni.
Ea l-a ucis pe Finn în același mod cum l-a ucis pe Wieder.
Finn scria o carte despre crimă
și se gândește că tu l-ai ucis pe Wieder.
Trebuie să vorbești cu el.
Cu mâinile altora.
Bine.
Îți spun eu, Laura,
poți să-ți faci de capcât dorești, dar eu nu o să...
Devereaux era deja un ucigaș antrenat.
Finn fiind dat la o parte, l-a pus pe urmele tale.
E acasă.
Așteaptă până pleacă și apoi ocupă-te de el.
E o manipulatoare, Roy.
Ea te manipulează și acum.
Ea îi convinge pe oameni să vină și să-i facă treaba murdară
și apoi doar patinează afară din peisaj.
Ea trebuie să fie trasă la răspundere.
Mintea este un lucru tare amuzant,
lucrurile cu care poate trăi
și lucrurile pe care nu le suportă.
Să ajungă să moară ignorată de ambele,
acum că...
asta este un mod special de beatitudine.
Ce am făcut...
am făcut pentru tine.
Vești de ultimă oră despre o crimă petrecută acum zece ani
înafara Colegiului Waterford
cu probe proaspete despre uciderea brutală
a profesorului de psihologie Joseph Wieder
care exonerează un bărbat încarcerat și condamnat la moarte.
Isaac Samuel, în vârstă de 29 de ani, era condamnat pentru crimă din răzbunare
și fiind programat să fie eutanasiat cu o injecție letală
peste o lună.
Dar informațiile descoperite în urma unei duble omucideri
de marțea trecută în casa abandonată a lui Wieder
spun o altă poveste.
Numește 3 obiecte din această cameră.
Scaun, lampă... ceas.
Și trei obiecte care nu se află în camera asta.
Un pahar de vin, un ziar, un pistol.
Data de azi?
21 octombrie.
Locul tău de naștere?
Larksville, Pennsylvania.
Numele mamei tale?
Florence.
Numele tatăl tău?
George.
Liceul tău?
South Side.
Foarte bine.
Se pare că tratamentul a fost foarte eficient.
O fi îmbucurător faptul că ești capabil să-ți reamintești trecutul.
Da.
Fostul detectiv
care a investigat cazul acum 10 ani,
Roy Freeman,
a avut un rol esențial în aducerea în fața justiției a părților responsabile.
A descoperit un complot controversat de criminali
cu rădăcini în poliția ținutului Washington
și în comunitatea academică Waterford.
Dnul Freeman, un detectiv foarte decorat,
a părăsit forțele polițienești acum câțiva ani
în urma unui accident auto...
Profesorul Wieder este medic. A depus un jurământ.
Ferește-te de rău și nedreptate.
Ei bine, și ea a depus un jurământ.
Amândoi au depus.
Să ai și să păstrezi, fie sănătos sau bolnav.
Ea a venit să-l vadă acum 6 luni pentru niște, traume nerezolvate.
Știi ce, eu nu te prea cred.
Tatăl ei e alcoolic, și ea...
era îngrijorată să nu repete anumite tipare în căsnicia voastră.
Ea era vulnerabilă și profesorul doar a profitat.
Îmi pare rău că trebuie să fiu eu cea care îți spune asta.
Păi, de ce o faci? Doar ca să mă indispui?
Vrei să cred că ești un fel de bun samaritean
care a crezut că ar trebui să știu că soția mea și-o trăgea cu psihiatrul?
Asta e?
Dacă vrei dovezi.
Și ce e pe casetă?
Soția ta.
Lasă-mă să plec.
Pleacă naibii de lângă mine!
Deschide ușa, Diane. Deschide ușa!
Lasă-mă în pace!
Lasă-mă să plec.
Te-ai întors așa de repede?
Îmi... îmi pare rău.
Nu.
Iisuse al naibii Hristos!
Roy!
Hai să terminăm odată.
Traducerea și adaptarea geoguyro.