EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Tack.
Tack, San Francisco. Tack så mycket.
Trevligt att vara här.
Folk var förvånade
när jag sa att jag skulle spela in min komedispecial i San Francisco.
Varför ska du göra det?
Det är den mest politiskt korrekta staden i världen.
Men inte när jag är på scenen.
Jag älskar att vara här. Det är en av mina favoritstäder att uppträda i.
Det är ett bra ställe att vara på.
Jag promenerade runt lite idag.
Såg en bebis.
Jag såg en bebis inlåst i baksätet i en överhettad bil.
Så det har varit en bra dag.
Jag älskar det.
Missförstå mig rätt. Jag är inget monster.
Jag försökte hjälpa bebisen.
Jag försökte kasta en sten genom fönstret.
Fönstret var nervevat.
Det förstörde bebisens helg.
Det var värt det.
Jag älskar San Francisco.
En av de saker jag gillar bäst, är hur vackra kvinnorna är här.
Kvinnorna i San Francisco är ursnygga.
Jag säger det trots det jag ser i publiken ikväll.
Men ni grabbar bor här.
Ni grabbar bor här och har sett dem.
Jag var på en bar igår kväll och såg en vacker kvinna.
Typ en supermodell.
Jag gick fram till henne och sa, "Hej, var är du ifrån?
Vad jobbar du med?"
Hon sa, "Jag bor här i San Francisco. Jag är hjärnkirurg."
Jag vet inte om det är diskriminerande, men jag var verkligen imponerad.
De flesta kvinnor kan inte vara sarkastiska.
Det här blir en bra show.
Det skämtet är ett test.
För att se om ni är coola eller inte.
Jag harklade mig bara när jag berättade skämtet om bebisen i bilen.
Det skämtet är ett test. Om ni skrattar åt det skämtet,
går hela showen bra.
Om ni inte skrattar åt det, går hela showen åt helvete.
Vissa shower har gått helt åt helvete.
Men det struntar jag i.
Nästa skämt är ett test
för att se hur coola ni är.
Jag...
Jag hade en son en gång.
Vissa av er verkar fatta skämtet redan, bra.
Jag hade en son på två år, men han dog.
På samma sätt som Eric Claptons son dog.
Som inspiration.
Jag ljuger inte, det är det bästa dödsskämtet som nånsin berättats.
Ni skrattade lite,
sen börjar ni prata med varann av nån anledning.
Sen började ni applådera. Det är otroligt.
De flesta buar åt mig.
Men om ni inte förstod skämtet, oroa er inte.
Det är ett komplicerat skämt, det är mycket man måste veta.
Det skämtet är som en lök.
Man måste veta vem Eric Clapton är.
Det är inte självklart.
Man måste känna till hans barn.
Man måste veta hur klumpig den lilla pojken var.
Man måste känna till den där hemska jävla låten.
Och sen måste man tycka att allt det är roligt.
Nu ska jag lära känna er lite bättre.
Jag börjar med dig, helt klart.
Jag märker att du älskar komedi och är helt jävla galen.
Kom du precis från tandläkaren?
Vad heter du?
- Peggy Jo. - Peggy.
Vad försöker du jobba med, Peggy?
Inte mycket, jag är handikappad.
Jag vet att du är handikappad.
Sitter din make bredvid dig?
Ja.
Vad jobbar du med, sir? Så jag kan fortsätta.
- Jag är elektriker. - Elektriker?
Härligt. Det är ett hederligt jobb. Det är ett bra jobb att ha.
Jag är säker på att du ger henne elchocker varje dag.
Elektriker.
Det är ett fantastiskt jobb.
Det finns många dåliga jobb ska ni veta.
Många dåliga jobb.
Morbror John har ett sommarläger för...
barn som snart ska antastas.
Jag vet, eller hur?
Jag vet att det låter hemskt.
Det låter hemskt, men han älskar det. Han bara...
Han säger att han inte jobbat en dag i sitt liv.
Lönen är dålig, men förmånerna...
Har ni några barn? Hur många?
Jag har ett och han har två.
Okej.
Har ni nånsin kollat på Internet
för att se hur många sexualförbrytare som bor nära er?
Är det inte fler än ni tror?
Man tror att det kanske är en eller två, men de är som vattkoppor.
Jag kollade online. 15 pedofiler.
15 pedofiler inom 8 km från min lägenhet.
Så varför måste vi alltid träffas hemma hos mig?
Och om ni tänker, "Anthony, det här är kul,
men ska alla skämt handla om att göra barn illa?"
Jag vet inte, förmodligen.
Det verkar som nåt jag skulle göra.
Jag bor självklart i Los Angeles.
Jag har en fin bostad.
Självklart.
Min bror har bott hos mig några veckor, vilket har varit hemskt.
Min bror är galen, till och med grannarna hatar honom.
Härom dagen när jag öppnade dörren, ertappade jag honom när han runkade.
Han tittade mig rakt i ögonen och sa, "Stäng dörren".
Jag sa, "Gå in".
Min familj älskar när jag har med dem i skämten.
"Ha med mig i nästa skämt."
"Är du säker? Då blir du en pedofil."
"Vi bryr oss inte. Vi vill vara delaktiga i det du håller på med."
Jag skrev skämtet och inkluderade brorsan. Jag var i Chicago där han bor.
Efter showen kom han bakom scenen och jag sa, "Mikey,
vad tycker du om det nya skämtet? Gillade du hur jag lovordade dig?"
Han började känna sig obekväm.
Han sa, "Publiken verkade tycka att det var kul,
men jag tycker det är lite sjukt att du skämtar om
var du vill knulla mig."
Och jag sa, "Vad, Mikey? Nej! Nej, Mikey. Du är min bror.
Det skämtet handlar om att du runkar framför mitt hus."
Och han sa, "Ja, och sen säger du, "Gå tillbaka in".
Bara ifall ni undrar ifall min bror är en idiot eller inte.
Ja, jag har en fin bostad.
Försöker hålla det fint.
Det lyckas inte alltid.
Jag försökte skaffa en valp.
En katastrof.
Jag fick göra mig av med den.
Jag fick göra mig av med valpen nästan genast.
Första gången jag lämnade den ensam hemma... första gången
jag lämnade den ensam hemma,
rev den jäveln ner
hela stället,
sket överallt,
och svalt ihjäl.
Varför är du arg?
Det var jag som inte fick pengarna tillbaka.
Och det är nu som publiken börjar att kritisera mig.
Efter att jag dödat en valp genom vanvård.
Och det är okej.
Ni kan bli arga på mig. Ni kan hata mig.
Ni kan hata mig och fortfarande skratta åt mig. Så talangfull är jag.
Jag är van vid det.
En gång dejtade jag en tjej som nitade mig i ansiktet så hårt hon kunde.
Jag gjorde inget. Jag sa inget.
Jag vände mig bara om och gick ut från rummet.
Men allt jag tänkte på var...
"Nu är vi kvitt."
Så arg.
Hon blev arg på mig.
Hon blev arg på mig för att jag dödade alla hennes växter.
Jag dödade alla hennes inomhusväxter.
För hon sa det.
Hon sa, "Anthony, jag ska resa bort i två veckor,
ge alla växter en halv kopp vatten varannan dag."
Men jag är en kille.
Allt jag hörde var "två veckor" och "var otrogen mot mig".
Som mina grannar i L.A....
Mina grannar i L.A. har en jättesexig 18-årig dotter.
Hon är perfekt.
Men hon har en fjärilstatuering över bröstet,
vilket är hemskt.
Inser hon inte hur dum den kommer att se ut en dag,
helt uttänjd över min lampa?
Ja, det är ett skämt.
Det är ett skämt där jag är en seriemördare.
Jag är väldigt öppen med det.
Stelna inte till runt mig.
Jag hatar känslighet.
Jag hatar det.
Jag blir även arg när små barn blir känsliga.
Jag har en brorson på sex år.
Jag frågade vad han ville ha på sin födelsedag. Han sa, "Farbror Anthony,
jag vill att du köper mig en barbiedocka".
Jag sa, "Dra åt helvete...
din sexåriga skitstövel."
Missförstå mig rätt.
Jag struntar i om han leker med dockor.
Han kan ha på sig klänningar om han vill.
Men jag köper inte en barbiedocka åt honom.
För barbiedockor ger småpojkar orealistiska förväntningar...
om hur lätt det blir att slita av ett huvud.
Jag gör det inte.
Jag blir jättearg när folk blir känsliga för vissa skämt.
Att vara känslig för skämt är det dummaste man kan vara.
Jag kallar dem för skämtpoliser.
De har alltid en regel.
Du kan inte skämta om det här just nu.
Efter några år är det nåt annat.
Det är därför det är så skenheligt, som den här grejen idag.
Grejen man inte kan skämta om just nu, som är för känsligt för tillfället.
Transsexuella.
Ser ni?
Jag kan inte göra det.
Jag kan inte skämta om dem.
Det är för känsligt.
Faktum är, man kan inte ens kalla dem för tjejer med kukar längre.
Nej. Nej.
Man måste kalla dem män som pratar för mycket.
Eller hur?
Men folk säger hela tiden:
"Anthony, det var jättekul,
men kvinnor måste verkligen hata dig.
Kvinnor kommer till dina shower och hatar dig så jävla mycket."
Och jag säger alltid nej. Nej.
Korkade kvinnor hatar mina shower.
Smarta kvinnor kommer inte till mina shower.
På tal om det, vad heter du?
Vad? Kim.
- Var är du ifrån, Kim? - Jan Jose.
San Jose? Okej.
Vad jobbar du med, Kim?
Jag är platschef.
För en bank? För Pizza Hut, vad?
Vilken skola gick du på?
- UC Santa Cruz. - Vad studerade du?
- Ekonomi. - Ekonomi? Okej.
Kommer du att använda det en dag?
Jag var tvungen att gå på en katolsk skola som barn.
Jag hatade den katolska skolan.
Jag hatade den katolska skolan mer än nåt annat.
Nunnorna var grymma.
De slog mig med en linjal och slog mig i ansiktet.
De gjorde allt för att försvara sig.
Ni gillade verkligen det skämtet, va?
Jag hatade skolan.
När jag gick i femman fick en av mina klasskamrater cancer.
Han fick cancer.
Det var sorgligt.
Men berättelsen är faktiskt cool och inspirerande.
Alla grabbar i skolan...
rakade av håret för att driva med honom.
Ja.
Nej, det var kul.
Det var kul. Vi gjorde det ungefär en månad.
Vi kunde ha fortsatt, men ni vet...
Ni vet hur cancer utvecklas.
Har ni nånsin släktforskat?
Gått tillbaka några generationer i familjeträdet och upptäckt pinsamma saker
som ni önskar ni inte vetat om?
Jag släktforskade och fick veta att jag hade släktingar
som stred på båda sidorna i andra världskriget.
Pinsamt.
Skitsidan av min släkt stred för nazistinfanteriet i Tyskland,
medans de tuffa Jeselniks var här i Amerika
och spionerade åt tyskarna.
Jag antar att alla här dricker.
- Ja! - Ja!
Bra. Jag älskar att dricka.
Jag gör det hela tiden, varje dag. Det har jag alltid gjort.
Jag vet inte vart det kommer ifrån ens.
Mina föräldrar berättar det inte.
När jag var en liten bebis,
klättrade jag ut ur barnsängen varje morgon,
och sen kröp jag till spritskåpet
för att spendera tid med dem.
Jag gillar San Francisco, det är så liberalt.
Applådera om ni äger en pistol.
Folk från San Jose är här!
Inte illa.
Jag frågade en gång publiken i Houston den frågan.
De började skjuta med pistolerna upp i luften.
De lät mig inte ens avsluta frågan.
Jag äger ingen pistol. Jag är emot pistoler, ärligt talat.
När jag var barn hade mina föräldrar en pistol.
Mina föräldrar sa att vi måste ha en pistol
för att skydda alla fem barnen.
Ha en pistol för att skydda alla fem barnen.
Till slut gjorde de sig naturligtvis av med den...
för att skydda sina fyra barn.
Ärligt talat, det var kul så länge det varade.
Jag blev ganska bra på det mot slutet.
Mina föräldrar var strikta.
Mamma och pappa var strikta.
Mamma och pappa tvingade mig att röka ett helt paket cigaretter.
Ett helt cigarettpaket på en gång.
Bara för att lära mig en viktig läxa om varumärkeslojalitet.
Jag lärde mig mycket från mina föräldrar.
Särskilt av pappa.
Jag glömmer aldrig
när jag fick ett dåligt terminsbetyg i skolan
och tog hem det och gav det till pappa och han slog mig.
Han bankade skiten ur mig.
Men jag lärde mig nåt.
För nästa gång jag fick ett dåligt terminsbetyg i skolan,
tog jag hem det och gav det till mamma.
Jag lät henne ta smällen.
Ja.
Pappa var en tuffing.
En av dem som tror att män lär sig genom att göra saker.
Man studerar inte.
Man läser inte instruktionerna.
Man gör det bara och försöker komma på hur.
När jag var barn fick jag inte ta simlektioner.
Nej, pappa slängde mig i vattnet
så han kunde lära sig HLR.
Vad pappas värdefullaste ägodel
och favoritsak var när jag växte upp?
Pappa var en stolt innehavare av ett rookiekort av Mickey Mantle.
Ett rookiekort av Mickey Mantle i perfekt skick.
Han förvarade det mellan två plastbitar.
Men jag var barn.
Jag visste inte bättre.
En dag tog jag kortet till skolan och bytte det med en klasskompis
för en chokladkaka.
Vet ni vad det kortet är värt idag?
Min relation med min pappa.
Pappa var inte att leka med.
Pappa menade allvar.
Pappa litade inte på nån.
Han hade ett ordspråk...
men berättade det inte för mig.
Var det för klyftigt för er? Det skämtet är helt jävla otroligt.
Förra året var ett sorgligt år för min familj.
Förra året skulle mamma ha firat sin 60-årsdag.
Men på grund av droger, alkohol och andra hemska beslut,
glömde vi alla bort det.
Sorgligt.
När jag var barn fantiserade jag om att bli äldre,
att bli vuxen och ha pengar,
och köpa fina saker till mamma på hennes födelsedag.
Vi var fattiga när jag var barn,
och för att jag skulle kunna gå på min skolavslutningsbal,
var jag tvungen att sälja mitt amerikanska pass på gatan.
Jag sålde passet på gatan för 300 dollar
för att kunna gå på balen.
Det här var naturligtvis innan 9/11, så...
mitt fel, allihopa.
Sjukt skämt att applådera för, men okej.
Mamma skulle ha varit på ett av planen som kraschade.
Tycker jag.
Förstå mig rätt, jag älskade mamma.
Hon var min mamma, så visst älskade jag henne. Vi bråkade mycket.
Mamma kunde vara väldigt rasistisk.
Mycket rasistisk.
Och jag tolererar inte rasism.
Det är okunnighet, och jag hatar det.
Men när jag var nio år och kom hem efter skolan,
så brukade jag ibland ta med en vän att leka med hemma hos mig.
Ibland en svart vän.
När jag gjorde det, betedde sig mamma konstigt.
Hon tog mig åt sidan och sa, "Anthony, vem är din nya vän?
Är han knarklangare?"
Och jag sa, "Håll käften, mamma, det är rasistiskt.
Lägg undan pengarna."
Jag träffar inte min familj längre.
De flesta sitter på kåken, ärligt talat.
Och vi pratar aldrig, skriver brev eller nån sån skit,
för de sitter på kåken på grund av samma orsak.
Mitt vittnesmål.
Du.
- Vad heter du? - Melissa.
- Var är du ifrån, Melissa? - Santa Clara.
- Vad jobbar du med? - Vinner saker på radion.
- Vinner du saker på radion? - Ja.
Uppföljningsfråga, hur fick du biljetter till det här?
Får jag fråga dig...
Har du nånsin hittat en kropp i skogen?
Inte?
Det är okej. Jag har det.
Jag gick i skogen en dag.
En stackars jävel hade klivit på en björnfälla.
Jag har aldrig berättat det för nån,
men jag gick tillbaka en vecka senare, och då var han död.
Ja.
Jag gör såna sjuka saker hela tiden.
Vad kan jag säga? Jag är galen.
Jag körde min bil häromkvällen
och körde över en vild...
...vild, vild vän till mig.
På kvällen gör jag shower, men under dagen har jag en hobby.
Jag åker från stad till stad
och stänger den lokala abortkliniken.
Ni hörde vad jag sa.
Jag stänger abortkliniker vart jag än åker.
Det är lätt för mig för jag är charmig.
Jag står utanför entrén hela dagen och...
bjuder konstant under deras pris.
Blir ni arga för det?
Det blir mycket värre än så.
Jag ska prata med en person till.
Du, sir. Vad heter du?
- Allan. - Allan, var är du ifrån?
- Frisco. - Frisco.
Jag märker att du är härifrån för du är så cool.
Vad jobbar du med, Frisco?
- Jag släcker bränder. - Du gör vad?
Är du brandman? Schyst.
Vad vill du göra?
Om du kunde göra vad du vill?
Om du kunde jobba med allt här i världen, vad skulle ditt drömjobb vara?
- Resa jorden runt. - Resa jorden runt.
Det är bra att ha en dröm. Jag hoppas du gör det.
Det låter inte ens som om du är i närheten.
Jag tycker du ska resa jorden runt.
Gör det. Alla borde försöka göra vad de drömmer om.
Alla.
Jag får göra det jag drömt om.
Inte när jag är i San Francisco, men för det mesta.
Att bli komiker var min dröm...
för ingen kan tala om vad jag ska göra.
De flesta försöker inte ens göra det de drömmer om.
Många försöker och misslyckas,
vilket jag tycker är bättre, noblare, mer respektabelt.
Jag hade en morbror. Allt han drömde och pratade om,
var att bli astronaut.
Att åka till rymden en dag.
Och han försökte.
Han försökte...
men misslyckades. Han klantade sig.
Han blev en av de där mesarna...
på rymdfärjan Challenger.
Ni minns det va?
Jag tycker det är roligt.
Det är roligt att det som vi är med om som barn
bär vi med oss hela livet.
Jag har en liten brorsdotter.
När hon var tre höll hon nästan på att drunkna.
Och än idag, även tio år senare,
kommer hon inte i närheten av mig.
Ja, jag satt barnvakt åt henne
och försökte tvätta kläder.
Hon föll av misstag in i tvättmaskinen.
Jag trodde jag var snabb.
Jag har bra reflexer. Jag trodde jag hade fått ut henne
innan nån fick reda på vad som hänt, men inte.
Det gjorde allt rosa.
Genom nästa skämt får ni reda på mycket om er själva.
Visste ni att...
Visste ni att när ett nyfött barn...
när ett nyfött barn föds,
och precis har kommit ut ur livmodern...
så kan det se och höra allt runt omkring sig...
i upp till tio sekunder efter att det har halshuggits?
Ja.
Jag vet aldrig vad jag ska säga.
Jag vet aldrig vad jag ska säga till nån som precis förlorat sitt barn.
Vad säger man till nån som precis förlorat sitt barn?
"Jag är så ledsen för din förlust"?
Det funkar inte.
"Kommer du att bli okej?" Inte ens i närheten.
Därför håller jag käften.
Jag låter min advokat sköta snacket.
Jag kan inte handskas med barn, det är det jag menar.
Det är vad allt handlar om. Jag kan inte handskas med barn.
För några månader sen tappade jag min kusins bebis.
Jag tappade min kusins bebis på marken.
Men jag anser inte att det var mitt fel.
Jag känner mig inte ansvarig för det.
Vilken normal människa...
skulle nånsin be mig,
Anthony Jeselnik,
att vara kistbärare?
Det är okej, folk hatar...
folk hatar skämt om döda bebisar.
De hatar dem.
De säger, "Anthony, varför måste du skämta om döda bebisar?
Varför har du så många skämt om döda bebisar?"
"Ingen gillar dem, så varför fortsätter du berätta dem?"
Det ska jag tala om.
För skämt om döda bebisar har gjort mig rik.
Och vem var det?
Vem sa att den första miljonen är den svåraste?
Var det Hitler?
Den var ni inte beredda på, va?
Det var en bra respons.
Publiken låtsas normalt att jag inte sa det.
"Han larvar sig."
Men jag gillar att berätta Hitler-skämt.
Jag tycker det är cool.
Jag gillar det. Helvete, jag tappade bort farfar.
Jag tappade bort farfar i Förintelsemuseet.
Det var Förintelsemuseet för modern konst.
Vilket är som ett normalt Förintelsemuseum,
förutom att man går omkring hela dan och säger, "Åh!
Jag borde ha kommit på det där."
Mormor dog för cirka ett år sen.
Jag trodde inget kunde vara värre
än då mormor dog.
Men jag hade fel.
Det var okej.
Det som upprörde mig mest...
var att vi trodde att hon dog på det sätt hon ville dö på.
Hon ville dö på bästa möjliga sätt.
Du, radiovinnaren. Vilket är bästa sättet att dö på?
Det här är ingen kuggfråga.
- När man sover? - Ja, tack.
Tack. Alla vill dö i frid i sömnen.
Inte jag.
Jag vill vara alert, vaken och omgiven av vänner,
i en husbrand.
Mormor ville dö fridfullt i sömnen.
Vi trodde att hon dog så. Vi var glada för hennes skull.
Men sen gjorde vi en obduktion.
Vi fick reda på att hon dog på det värsta tänkbara sättet.
Under en obduktion.
Det var för jävligt.
Ja.
Hon sa alltid att hennes barnbarn inte uppmärksammade henne tillräckligt.
Och hon hade rätt.
Det var precis så.
Jag älskade mormor väldigt mycket.
Mormor lärde mig mycket.
Hon lärde mig vad religion är.
Hon lärde mig allt om religion,
och jag ska berätta hur.
När jag gick ut gymnasiet
kom mormor och gav mig en stor kram
och sa, "Anthony, jag är så stolt över dig.
Du är mitt första barnbarn som får gå på universitetet.
Vad kan jag göra för dig, vad kan jag ge dig innan du börjar på universitetet?"
Och jag sa, "Ärligt talat, mormor,
allt jag behöver är pengar.
Ja, jag vet att ni aldrig gick där,
men att gå på universitet är dyrt."
Och mormor sa, "Okej, Anthony, jag förstår".
Några månader gick, sommaren led mot sitt slut.
Jag packar allt i pappas bil, gör mig redo att åka till skolan
och mormor kommer emot mig.
"Anthony, ta den här innan du åker."
Och hon gav mig en sprillans ny Bibel.
King James version.
Och jag sa, "Tack, mormor, det var precis det vi pratade om".
Jag hoppade in i bilen och åkte till skolan.
Några veckor gick.
Jag var på mitt studentrum när telefonen ringde.
Det var mormor.
"Anthony, jag ringer för att höra hur det går på universitetet."
"Mormor, det är helt fantastiskt."
"Men ärligt talat så börjar jag få lite ont om pengar,
och jag kan behöva lite, som vi pratade om."
Hon sa, "Okej, får jag fråga dig en sak?
Har du läst din Bibel?"
Och jag sa, "Absolut, mormor, jag är på kapitel fyra".
Hon sa, "Okej, Anthony, vi får pratas vid senare".
Hon la på luren.
Några månader gick. Jag började verkligen få det svårt ekonomiskt.
Jag kanske måste hoppa av skolan, så jag ringde mormor helt panikslagen.
Jag säger, "Mormor, det är Anthony.
Det är jättekul att gå på universitetet.
Men jag vill ta examen,
så du måste skicka pengarna vi pratade om".
Hon sa, "Får jag fråga dig en sak?
Har du läst din Bibel?"
Och jag sa, "Ja, mormor! Jag önskar den var längre!"
Och hon sa, "Okej, Anthony, vi får pratas vid senare".
Skolåret hade kommit till sitt slut.
Jag fick bara A i betyg, men hoppade av universitetet,
för jag hade inga pengar kvar.
Jag var så arg och nära att gråta när jag tömde studentrummet.
Då ringde telefonen. Det var mormor.
"Jag hörde att du hoppar av skolan idag. Varför det?"
Och jag sa, "Det vet du ju, för fan!
För du gav mig inga pengar."
Hon sa, "Får jag fråga dig en sak? Läste du din Bibel?"
Jag la på luren. Jag var så förbannad.
Det sista jag tog ner från hyllan och bort från rummet
var den Bibeln.
Jag tog ner den från hyllan och höll den i mina händer
och öppnade den för första gången.
Och på första sidan stod det med mormors handstil,
"Dra åt helvete".
Tack, allihopa.
Jag hoppas ni gillade alla skämt jag förberett för er ikväll.
Alla skämt jag skrivit är påhittade,
förutom det om Eric Clapton och Challenger.
Allt annat är påhittat.
Men allt jag berättar från och med nu och till slutet av showen är sant.
Så...
Jag berättar inte sjuka skämt för att jag är en komiker.
Jag är komiker för att jag berättar sjuka skämt.
Jag är lite skruvad, okej?
Jag har alltid varit så här. Jag kan inte göra nåt åt det.
Det gör så jag hamnar i trubbel. Förlorar vänner.
Det har ruinerat relationer med personer i min familj.
Till exempel, min mormor dog faktiskt
för cirka sex månader sen.
Jag älskade henne väldigt mycket. Hon var ett stort fan.
Jag blev ombedd att prata på begravningen,
vilket var ett hemskt misstag.
Ett hemskt misstag.
Ingen borde be mig att prata på någons begravning.
Jag bad en vän om råd.
"Jag har aldrig pratat till en grupp utan att få betalt en massa pengar."
"Anthony, gå bara upp till podiet och berätta en historia.
Tänk på ett ögonblick med din mormor som du kan dela med alla andra.
Och försök att inte skämta."
Och jag sa, "Vet ni vad mitt bästa minne av mormor var?
Jag var fyra år gammal och kunde inte läsa än.
Vi satt uppkurade i soffan. Hon läste med en sydstatsbrytning.
Hon läste Mark Twain för mig och jag älskade det.
Mark Twain kom till liv ur mormors mun".
Sen kunde jag inte rå för det.
"Och jag visste att mormor älskade det också.
Det kombinerade hennes två favoritsaker:
Spendera tid med barnbarnen och använda "N"-ordet".
Jag lovar er...
Inte förrän man har hört sin morfar kippa efter andan
på sin frus begravning...
i en metodistkyrka i Mississippi...
är man inte en riktig komiker.
Jag är en riktig komiker.
Jag är en äkta komiker.
Jag tror jag är en av de bästa nånsin.
Men ärligt talat.
Det spelar ingen roll om ni tror mig.
Det spelar ingen roll.
Det viktiga är att jag skulle klara ett lögndetektortest.
Jag gillar att testa mig själv,
genom att skämta om hemska saker och inget annat.
Ett av mina favoritsätt att testa mig själv på,
är att skämta om tragedier samma dag som de inträffar.
Samma dag som de inträffar.
Jag tror inte att det är för tidigt. Mitt schema är fullspäckat.
Och jag är bra på det.
Som dagen då skottlossningen under Batman i Aurora i Colorado hände.
Dagen det hände gick jag in på Twitter...
och tvittrade, "Förutom det, hur var filmen?"
Okej?
Där satt den.
Och varför jag kan göra det,
är för att jag är killen som gör det.
Det skulle vara konstigt om jag inte skämtade
samma dag som en tragedi inträffat.
Därför blev jag förvånad
när jag hamnade i en massa trubbel då maratonloppet i Boston hölls.
Jag lyssnar inte alltid på nyheterna.
Men jag vet omedelbart när en tragedi inträffar,
för jag får 25 SMS
där det står, "Gör det inte".
När jag ser det blir jag ledsen.
Det gör mig ledsen, för jag vet att nån hemskt har skett.
Folk säger, "Anthony, vad är så roligt med Aurora?
Vad är så roligt med maratonloppet i Boston?
Vad är så roligt med mormors begravning?"
Inget!
Inget är roligt med det.
Det är där jag kommer in.
Så jag ser alla SMS och tänker, "Åh nej, vad har hänt?"
Men jag tänker också, "Jag har ett jobb att utföra".
Så jag går online och börjar läsa om det.
Jag vill inte se filmklippen. Jag läser om det som hänt.
Och jag tänker, "Hur kan jag få någon att skratta idag?"
Sen tänker jag, "Nu vet jag".
Jag går in på Twitter igen.
Och jag tvittrar, "Idag finns det vissa gränslinjer som inte bör överskridas.
Särskilt mållinjen".
Och där satt den igen!
USA! USA!
Sen börjar telefonen ringa.
Det är min chef.
Eller rättare sagt min f.d. chef.
Och de sa, "Anthony, det här oacceptabelt.
Du är inte bara en komiker idag,
du är även programledare för din egen teveshow
och ditt namn ingår i namnet för vårt tevebolag.
Ta bort skämtet nu, annars får du sparken."
Och jag sa, "Dra åt helvete".
Jag menade det. Jag började inte med komedi för att bli rik eller känd.
Jag vet att det låter fel, för jag är både rik och känd.
Jag började med komedi,
så att ingen kunde säga åt mig vad jag skulle göra.
De sa, "Javisst".
De sa, "Anthony, du förstår inte.
Om du inte tar bort det här skämtet nu,
om du inte raderar det nu, får inte bara du sparken,
utan även hela personalen för din teveshow.
Cirka 100 personer.
Då blir även de arbetslösa.
Jag skäms för att erkänna det,
men i det ögonblicket gick jag med på det.
Jag tog bort skämtet.
Jag kämpar gärna för det jag tror på.
Jag är redo att ta konsekvenserna för vad jag har gjort,
men jag kan inte gå fram till min kameraman
och säga, "Inget jobb för dig på måndag. Jag tvittrade ett bra skämt".
Det skulle jag inte kunna göra.
Så fort som jag klickade på radera blev jag arg. Jag ångrade det.
Jag skulle kunna sparka varenda en av de jävlarna nu.
Jag blev arg för att jag svek mig själv och allt jag tror på.
Jag är lika arg nu som då.
Lika arg.
Så jag hade ett möte med tevebolaget,
där de gav mig en moralpredikan.
De sa, "Anthony, vi är en familj.
Varför är du så upprörd?
Vi gjorde ju dig en tjänst.
Oroar du dig inte för din karriär?"
Får jag fråga er, San Francisco,
verkar jag oroa mig för min karriär?
Nej.
Vet ni varför de som vinner på lotto alltid går i personlig konkurs?
Om de oroade sig för sina pengar,
skulle de inte ha spelat på lotto till att börja med.
Jag oroar mig inte för min karriär.
De sa, "Problemet är,
när du skämtar på Twitter samma dag tragedin har inträffat,
verkar det som om du förlöjligar offren,
och det är fel".
Men det är inte det jag gör.
För samma dag en tragedi inträffar,
är inte offren på inne Twitter.
Har jag fel?
Säg om jag har fel.
Samma dag en tragedi inträffar, har offren offergrejer att göra.
Ingen sätter nånsin...
Ingen lägger nånsin på ett tryckförband och frågar, "Trendar vi?"
Nej.
Det är dem jag skämtar om
när jag skämtar på Twitter samma dag en tragedi inträffar.
De som ser nåt hemskt som händer i världen
och springer till datorn.
De loggar in på sociala medier, Facebook, Twitter och vad det än är.
De skriver alla samma sak:
"Mina tankar och böner...
Mina tankar och böner är med människorna i Aurora.
Mina tankar och böner är med familjerna i Boston."
Vet ni vad det är värt?
Inte ett jävla skit.
Mindre än ett jävla skit.
Du ger inte din tid, dina pengar eller även ditt medlidande.
Allt du gör
är att säga, "Glöm inte bort mig idag.
Glöm inte bort mig."
"Det är många distraherande nyheter, men glöm inte hur ledsen jag är."
De förtjänar att man skämtar om dem.
De är som en bröllopsfotograf som bara tar selfies.
Jag är säker på att alla här
har berättat ett skämt som ingen skrattat åt.
Det är okej, det är pinsamt, men kul. Man kan skratta åt sig själv.
Det är ingen anledning för att sluta skämta.
Kanske vissa av er har berättat ett skämt då någon blev arg på er för det.
Tro mig, det är också kul.
Har ni någonsin berättat ett skämt och fått dödshot efteråt?
Det är väl det som gör mig till mig.
På min teveshow
gjorde jag en gång ett inslag som sändes endast en gång,
innan det förbjöds.
Det hette Shark Party.
Så...
Vissa av er gillade det, men om du inte har sett Shark Party,
kan du aldrig få se Shark Party.
Det har utplånats av övre makter,
så jag ska förklara det för er.
Jag älskar hajar.
Jag älskar hajar mer än nåt annat.
Människor kan jag knappt tolerera.
Varje år dödas hundra miljoner hajar av människor.
Varje år dödas 20-25 människor av hajar.
När jag hör talas om en hajattack, säger jag, "Ja, för fan".
En poäng för hemmalaget.
Så fort jag får teveshowen där jag kan göra vad jag vill,
kommer jag att säga, "Vet ni vad?
Jag vill ha ett hajparty.
Så fort en hajattack sker, har vi ett hajparty."
Och jag har turen med mig.
Efter en månad blev en kille från Nya Zeeland uppäten av en vithaj,
hajarnas champagne.
Och jag visste precis vad jag skulle göra. Manuset var redan skrivet.
Jag gick ut på scenen
och sa, "Mina damer och herrar,
en kille från Nya Zeeland blev just uppäten av en vithaj.
Det är dags för ett hajparty."
Ljuset dämpades och musiken höjdes.
Sex kvinnor med hajkostymer ställde sig bredvid mig på båda sidorna.
Vi började dansa...
alldeles för länge.
En strippa med ett stort hajhuvud sprang ut och gav mig en lap dance.
Mycket smakfullt.
Sen ställde jag mig upp och vi visade en stor bild på killen som blev uppäten.
Det var då allt gick åt helvete.
Men jag fick säga det bästa jag nånsin sagt på teve,
"Le, din jävel, hajparty".
Och i USA, där jag är känd för såna typer av påhitt,
sa alla, "Anthony, det där var helt sjukt.
Det var helt sjukt att se dig dansa".
Slut på polemiken.
Men i Nya Zeeland,
där de inte visade min show...
där de aldrig sett mig, och ärligt talat, inte går ut mycket,
tog medierna i Nya Zeeland videon...
och visade den för killens familj.
Och de sa, "Vad anser ni om det här?"
Och de sa, "Tokigt", eller vad fan de säger där borta.
Grejen är den att hela Nya Zeeland började kritisera mig.
Alla de 45 fittorna motarbetade mig
och började skicka dödshot.
Jag läser inte det som folk skriver om mig på Internet.
Men jag betalar folk som gör det.
Och de informerar mig.
"Vi har hemska nyheter. Sätt dig ner."
De sa, "Du har fått en massa dödshot online
från Nya Zeeland, på grund av Shark Party".
Jag sa, "Verkligen? Vill Nya Zeeland döda mig?
Konstigt, för de dödade inte ens hajen".
Jag sa, "Hur många dödshot har jag fått?"
Och de sa, "Från hela familjen. Du har fått dödshot från allihopa.
Vi kan skicka nån som kan prata med dem.
Extra vakter? Vad vill du ha?"
Jag sa, "Nej, glöm det. Låt det vara, oroa er inte".
Det här kanske är svårt för vissa att förstå. Jag har sagt det flera gånger.
Alla kommer att dö.
Jag vet med säkerhet att jag kommer att dö.
Och de flesta av oss kan inte välja hur vi dör.
Men om jag dör för att nån mördar mig på grund av ett av mina skämt...
Det vore det bästa som kan hända.
Om nån mördar mig på grund av ett av mina skämt,
blir jag omedelbart en legend.
Jag blir en komikergud.
Komedins Mount Rushmore är jag.
Fyra gånger.
Jag sa, "Kom igen då".
Mina säkerhetsvakter sa, "Okej Anthony, bara så du vet,
det var det dummaste vi har hört.
Men du är chefen, så okej då".
Sen gick de därifrån.
Nästa dag kom de tillbaka
och sa, "Anthony, ursäkta att vi stör dig igen.
Vi vet att du inte brydde dig igår, men det har blivit mycket värre.
Du vill nog höra det här".
De sa, "Nån från Nya Zeeland letade reda på
din mammas och pappas telefonnummer och adress i Pittsburgh,
la upp det på nätet,
och nu får hela din familj dödshot från Nya Zeeland".
Och jag måste erkänna att jag aldrig hade tänkt på det förut.
Tanken har aldrig slagit mig.
Att min familj skulle få betala priset,
och kunna skadas
för nåt jag har skämtat om.
Och ärligt talat, jag skulle skära halsen av mig för mina skämt.
Jag skulle dö för vad jag gör.
Men om någon...
och jag menar det... om någon nånsin skadar min familj,
eller dödade nån som jag bryr mig om på grund av ett skämt jag sagt?
Desto bättre.