AURORA BOREALIS
Sranje. -Jezik, Dankane!
Ja i moje loše ponašanje odlazimo. -To mi je u redu.
Kako ti se ovo dopada?
Posle tebe. -Hvala.
Napokon. -Isuse, ja sam Dankan. -To je moj brat.
Šta radiš ovde, uplašio si me. -Moj je stan.
Čudo-ženo možeš li to da uperiš negde drugde? Hvala.
Sendi, idi upali auto, gledaću te. -Dobro gledaj.
Deluje fino i zločinački. Dopala bi se tvojoj ženi.
Zašto to uvek radiš? Opet si dobio otkaz?
Zašto ti uvek to radiš? - Opet su te otpustili,
radio si tek
dve nedelje. Tako si nepouzdan.
- Olabavi malo, dugo ti nisam
tražio novac. -Dovoljno sam ti dao,
noćas sam ostavio na stolu.
To se ne računa, misliš da mi činiš uslugu
tako što dovodiš
ove fufice ovde? Kreši ih negde
drugde. -Hoćeš nešto ili ne?
Ne, dobro sam. -Šta ja sve trpim.
Javi mi ako ti treba novac i idi poseti
baku i deku, pitaju za tebe.
Imam dosta toga da radim. -Znam
da si mnogo zauzet, ali
bi mogao da istisneš 10 minuta
iz zvog nezaposlenog plana
i odeš i posetiš ih. -Ne volim da ih viđam takve.
Nije bitno, zato su se preselili
u grad, da nama budu bliže.
Uzmi pedeseticu koju sam ti ostavio, kupi
kolač od kafe baki i odvuci se tamo.
Koji je to posao po redu? - Pišeš mi biografiju?
Imaš li je uopšte? -A ti, imaš li posla kod tebe?
Čak i momci u pošti imaju diplome.
Uostalom, ne želiš da radiš tamo svi su kreteni.
Uključujući tebe? - Naročito ja.
Možda Fin može da te zaposli u magacinu?
Da li bi ti radio za Fina?
Ovde se svi poslovi rade sindikatski. -Ja sam takav.
Dobićeš rad na viljuškaru posle šest meseci.
To su kao kola za golf sa dizalicom napred.
Nije tako lako. -Ti to radiš.
Baš zabavno.
Mislim da ne razumeš. Ako se povrediš, polomiš
nešto to je pouzdanost. - Znaš li da zvučiš kao
Don King? To je pomeranje kutija
sa pićem, mislim da mogu to.
Kada sam ti poslednji put dao posao, ja sam...
Imali smo 17 godina i kosili travnjake.
- Da, i ti si napisao "drkadžija"
na nečijem travnjaku, a ja sam dobio otkaz.
Nemaš smisla za humor, to je bilo
davno. -Šta si radio od tada?
Ja se ubijam od posla u pokušaju
da nešto promenim, zašto da te
zaposlim? -Cenim koliko si morao
da radiš ovde u "Fin i sin".
Nadao sam se da ćeš mi pomoći. -Žao mi je, ne mogu.
Ne šutiraj je. -Nisam ništa uradio.
Video me je u hodniku sa ovim i rekao mi:
"Ne radi se tako"
pa sam ga pitao: "Kako se radi sa tim, kepecu jedan?"
Nisi mu to rekao. -Pričam priču, Rut.
Ispričaj onda kako je bilo. -Pre
10 godina si sedeo pravo.
Nego šta. Još uvek imam svoja dva prijatelja, svoju
levu i desnu pesnicu. - Šteta što te je
stari prijatelj, zdrav razum, odavno napustio.
10 godina, htela sam da te pozovem
u ponedeljak, sećaš se?
Da, imam kalendar. -Kako ide u radnji cipela?
Džejkob kaže da radi u bakalnici.
Radio sam tri meseca.
To nije dobro. -Trebalo bi da krenem, imam mnogo posla.
Tek si stigao, nisi ni pogledao panoramu. Dođi.
Vidiš? -Prelepo je, vidite oba centra i reku.
Noću se vidi polarna svetlost. -Stvarno.
Sinoć sam je video.
Nisam znao da... -Da li si išao danas?
Rut? -Moraš redovno da uzimaš
lek, u pitanju su tvoji bubrezi.
Ustaj, sada.
To je bilo lagano. -Dekin pomagač, sećaš se, Rut?
Išao si za mnom po ceo dan da bi mi pomogao.
Ličiš na oca. -I ti.
Izgledam bolje nego što je on ikada. Dekin pomagač.
Viči ako ti treba pomoć. - Uriniram, za ime Boga.
Tu dekin pomagač prestaje da radi.
Izvinite, mogu li da dobijem molbu? -Nestalo nam je.
Čekamo da nam štampač pošalje nove, oko nedelju dana.
Recite mi ime i adresu i poslaću
vam je. -Ovde se prijavljuje,
a vama je nestalo formulara?
Odlično.
Imam problem. Pozvali ste 92? Ako
imaš problem, njih pozoveš.
Odmah dolazim.
Deda? -Ovde. -Dobro si? - Treba ovo da odneseš
u drugu sobu. -Tv? -To mi treba, odguraj ga.
Mislio sam da si povređen. -Rekao
sam da je hitno i jeste.
Izvedi to odavde. -Ne skidaj se, nemaš
vremena, sad će se vratiti.
Odmah ću. -Stigla sam. - Sada nije bitno.
Kejt će doći, moraš da se opereš. Dankane?
Ronalde? -Želim da nešto pomeri. -Nema tv-a, to znaš.
Zašto ne može da dobije tv? -Zato što
će samo sedeti i
gledati ga i neće raditi ništa
drugo, uništava mu mozak. Malo sutra.
Otvori vrata, odmah ćemo.
Ne uvlači ga u ovo. - Nema ničeg
lošeg da unuk pomaže dedi.
Da li sam na pravom mestu? - Šorterovi, Rut i Ronald.
Ja sam Dankan. -Ja sam kućna pomoćnica, Kejt.
Da li je to Kejt? - Ja sam, Ruti.
Kako si danas? Topao si, pritisak ti je povišen.
Zato što si ti ovde. - Zato što nije
nameravao dobro. -Sranje. Prati lampicu.
Ko je predsednik? - Uštogljeni kreten u
odelu, ja nisam
glasao za njega. - A kako se zove?
Uštogljeni kreten? - Beznadežan sam.
Kako mu je ime? -Dankane, ko je predsednik?
Bin Krozbi. -Za ime Boga. - To je moj unuk.
To je najbolji hokejaš, kliza kao ludak.
Dobro izgleda. -Crveniš. Deda ga sramoti.
Dankane? -Neka, ja ću. - Dobar je, uvek tu
da pomogne dedi.
Vidimo se sledeće nedelje. Zdravo, Dankane.
Bože... -Ja ću. -Hvala ti mnogo.
Hvala. Zdravo.
POTREBNA POMOĆ
Umeš li da krečiš? - Da, umem.
- Bio si u zatvoru, krao si?
Ne, ali da sam lopov, bio bih
i lažov, pa je teško verovati.
Istina. -Imam lošu istoriju zaposlenja,
ali mi treba posao.
Moram da budem u ovoj zgradi i obećavam da ću raditi.
Obećanje od lopova i lažova. Sutra,
u osam, nemoj da kasniš.
Momak pre tebe je stalno kasnio.
Izvinite.
Zdravo, Stu.
Mora da je otpao kada si stao na kočnicu.
Nov je akumulator. -Znam, ja sam ti ga prodao.
Akumulator se menja. - To mi nisi rekao.
Sada ti kažem.
Pol će da pogleda da vidi elektroniku.
Ne želim da mi tvoj auto bude životno delo.
Voliš da radiš. -Ali moraš da nađeš nešto novo.
Ne mogu da priuštim nešto novo,
ne mogu ni to da popravim.
Videćemo šta možemo da uradimo,
ali hoću da pomognem.
Bilo je pre deset godina. -Šta to?
Deset godina od kako je tata umro. -Čoveče.
Mislio sam na njega dok sam gledao Vikinge.
Mrzeo je kada pokušavaju da postignu gol sa linije od
jednog jarda, vrisnuo bi: "Jedan jard,
dajte je meni".
Hvala na vožnji. -Vidimo se.
Šta to radiš? -To je Juda. -Kako ste?
Gde si bio, trebao si nam? Ubili su nas, bukvalno.
Bukvalno? Interesantno, možda da
ne koristiš reči koje ne shvataš.
Nisam tako mislio. - A kako možeš
drugačije da misliš, studentu?
Student? Daću ti ja malo.
Prekinite. -Šta je ovo?
Izvini, ja sam počeo.
Šta je sa tim pevanjem? - Tip peva pesmu i
kaže Ijudima da ga je žena upravo ostavila.
I da je šou Meri Teler bio njen
omiljeni. I onda mu kupe piće.
Onda je on stvarno grozan. - Za grozne Ijude!
On se bar pojavio na utakmici. Gde si ti bio?
Debeloguzac nije... -Koga ti zoveš debeloguzac?
Plači kasnije, debeljko. - Bio sam kod babe i dede i
auto mi se ponovo pokvario. - Možeš li da kupiš novi?
Sa čime? -Zaposli se.
Našao sam posao, ali sada nemam kola da me odvezu
do posla. -Imaš posao? - Šta radiš?
Radiću u staračkom domu. Biću majstor.
Bićeš kao šegrt?
Neverovatno, uvek uspe. - To je bilo brzo.
Možeš da me odvezeš sutra do posla? -Ne, to mi je
10 minuta posla. - Ne znaš ni gde
radiš. -Nije u tome stvar.
Nemoj da se vozim busom. Moram
da vidim red vožnje...
Uradi što i obično, nemoj se
pojaviti, dobij otkaz i kukaj.
Treba mi ovaj posao. -Onda se bolje penji na bus.
Ti sada. -Zašto ja? -Zato što je luda, ne otvara na
vrata ako kuca crnac. Ti kucaj.
Ko je? -Održavanje.
Dvojica vas je? Ne dopada mi se to. Posmatram
vas. -Bože.
Ronalde, jesi li čuo da Dankan
radi u zgradi? Počeo je jutros.
U zgradi? -On radi u banci. - Džejkob radi u banci.
Ja ću ovde biti majstor. -Ti ne razlikuješ ni čekiće.
Radio sam za tebe mnogih leta.
Ne razlikuješ čekić od đoke.
Ne brini, razlikujem. - Dodaj mi zakivač.
Ispod sudopere su. - Odmah se vraćam.
Hajde, dušo.
Sranje!
To nije... jeste. Daj da vidim.
Rut, pokrij oči. -Šta? - Pokrij oči.
Ronalde, napravio si nered. Loptica je tu.
Treba ti vožnja?
Šta je sa njim? -Ima Parkinsonovu
bolest i probleme sa bubregom
i srce mu nije najbolje, ali tvoja baka
se brine da nema
Aboma. Hoće da ga pripazim, izgleda
da je njegov brat to imao.
On je radio na severu, pa nije bilo lako reći.
Ja samo... -Šta to radiš? - Mogu da vozim kolenom.
Nisi to video ranije, skrećem.
Depresivniji je, ali priča dosta
o tebi. -Ne veruj mu ništa. - Ima dobre priče o tebi i
tvom bratu Dejvidu. - Džejkob, Dejvid
mi je tata.
Teško mi je da upoznam Ijude.
To nije istina.
Jeste. Kladim se da sve svoje prijatelje
znaš od četvrtog razreda.
Jesam li u pravu? -Da, ali ja nisam dobar primer.
Ne izlazim mnogo. Gde si živela da je drugačije?
U Portlendu, Sijetlu, Džeksonholu,
Atlanti, Bostonu. -Zdravo.
Dolaziš na utakmicu? - Naravno, vidimo se.
Napred, Vikinzi. Šta se dešava
sa tim da svi to gledaju?
Žene gledaju vikinge, gejevi gledaju,
Ijudi koje fudbal ne zanima.
Upoznala sam momka iz orkestra
i nije mogao da ide sa mnom
u bioskop u nedelju jer je morao da gleda utakmicu.
I pomislila sam: "Brale, ti si violinista"
Nije u pitanju fudbal nego lojalnost.
Pričaj mi o tome. -Timu, momcima sa kojima gledaš.
U Mineapolisu nema mnogo toga da se radi.
Grešiš, divno je živeti ovde. -Ne u mom kraju.
Ovo je više avanturistički od mog mesta u Sent Polu.
Sent šta? -Sent Pol, to je sa druge strane reke.
Nikada nisam čuo za to. -Da li
ta fora pali kod svih devojaka?
Ne još, a najgore od svega je to što sam
pomislio da sam vodio razgovor za odrasle.
Sklapaš slagalicu? -Ruka mi se previše trese.
Mogao bih da nabijem deo sebi u dupe.
Mislim da ti ne ide dobro. - Ne zanima me.
Interesuje me taj sendvič.
Ovde. -Baš tu. Dobro je. Ima li senfa?
Mogao sam da budem gradonačelnik, šta kažeš na to?
Hvala. Nisam mogao.
Doviđenja. -Mladiću, dođi.
Treba nam četvoro, sedi i igraj sa nama.
Ti deliš. Skini kapu.
11:30-Zaboravi! Ne!
Bože, Bili i bronzani Bogovi. Znam ih još iz Ostina.
Videla si ih ranije? Iz faze kada su menjali?
Nije trebalo.
Znaš li da sam došla ovde zbog njihovih zamena?
Ti si jedna od onih? - Nisam, od kakvih?
Onih koji se presele u Mineapolis jer
misle da će biti pesma zamene.
Misliš da ima i drugih? Ne mogu da verujem.
Kada ću da uradim nešto originalno.
Ne znam, to osvaja mase.
Proganjaš Pola Vesterberga samo
da mu kažeš da ti je njegova
muzika spasla život. -Želim da ga upoznam jednom.
Da ga gledam zadivljujuće i pomirišem
mu kosu. To je ludo? Drago mi je da si ovde.
Šta radiš sutra? -Gledaću utakmicu Vikinga.
Sređujem sve novo, biće privlačnije damama.
Uradio si lifting? - Nameravam da budem
Indijanac.
Bićeš privlačniji? -To će mi dati misterioznost.
Neću reći da sam poglavica Čipave, nonšalantno ću
to reći, zvaću predsednika velikim belim ocem.
Superior jezero će neko reći, a ja ću reći da
ga moj narod zove Gičagumi. A ona ću se
znojiti sa nekom.
To je dobar plan koji će da ti da plen.
I to dosta. Možda me celog oderu.
Spržen je. -A ja sam švorc. Ako bi koštalo i dinar
da stignem do Severnog pola, ne bih stigao ni do praga.
Ronalde, Dankan je došao. -Završavam.
Šta radi? -To je skulptura, ne
radi ništa, samo je gledaš.
To je velika trešnja na prokleto velikoj kašiki.
Sećaš se da si govorio meni i Džejku da odemo napolje
i izduvamo se? -Izluđivali ste me. -Ti
izluđuješ baku. Alat.
768, mogu da pogodim po dodiru, izgubio sam radnju
i on je umro iste godine. - To je bilo davno.
Dobro je da si ispao kako treba. Vidi to. 1950.
Uradiću nešto za tebe. Mogu da ti kupim metke.
Hoćeš ti meni nešto da kupiš?
Šta će tebi meci?
Da li je zgodna? - Baš si kreten.
Samo pitam, moraću da vidim sa Kerol, ima
tačan raspored.
Znaš li da je prošlo 10 godina?
- Ne dok mi baka nije rekla.
To je ženska osobina da se pamte datumi i godišnjice.
On nam je otac, nikada ne misliš na njega?
Da je sada ovde, ubio bi se od zezanja
što si promašio
jelena. Dankane, sledeći put želim da uplašiš divljač
da je ja pogodim.
Uvek sam mrzeo lov, samo sam voleo da idemo u šumu.
To je gej, ne pominji to Keri. Misli da
idemo na sever.
Da pogađam, imaš još jedan sastanak sa fuficom.
Da, idem na krevet i doručk. -Zbog čega?
Dosta mi je da je krešem u Mineapolisu
hoću u Ročesteru.
Mogao bih da te ustrelim ovde i kažem
svima da je bila
nesreća. -Ne šali se sa tim. Nisam želeo
da te uvredim.
Nisi mi brat. -Moj brat koji je
odustao od škole, me zeza. Ne igraj se.
Čekaj me.
Ni blizu.
Volim dan zahvalnosti, celu priču,
nisam imala veliku porodicu.
Šta radiš ove godine? - Uobičajeno.
Zamotaću se sa flašom džina i onda pita.
Moj brat zove Ijude kod sebe, moglo bi biti kul.
To je neka verzija poziva od Dankana?
Uračunaj me, uradiću to. - Trebao mi je prevoz.
Pravi si seronja. Hoću da vidim kako se ruše.
Ciljaš na pogrešan led. Veliki led ima osnovu
proporcionalnu vrhu. Ciljaš na male sa strane.
Voliš taj led. -Samo volim da znam
kako su stvari izgrađene.
Kao arhitektura. - Tu je u pitanju
to kako stvari izgledaju, a mene
to briga, ja volim kako su izgrađene.
Zato i volim ovaj most.
Neke stvari su izgrađene da traju,
a neke da se raspadnu.
Koji si ti? Ne mogu da verujem.
Ne mogu da verujem da si neku srušila pre mene.
Deda? Šta se dešava? Hteo sam da gledam šou.
Plašiš baku. -Rut?! -Dole je u hodniku, plače.
Rekao si da ću ti kupiti metke.
- To je bilo između mene i nje.
Čestitam, ja sam sada u sredini.
Šta je ovo? -Prazna je.
Šta radiš sa njom? -Daj mi metak. Samo jedan.
Želeo si tv, dosta predstave.
Kao moj brat, na kraju
nije mogao da spoji dve reči. Stavili
su ga... nije znao ni gde je.
Mislio je da je na aerodromu, trebalo je.
Zahvalio bi mi.
Zam tačno gde si. U dnevnoj si sobi sa tv-om.
Dobio si šta si hteo, srećan? Sada moraš
da uradiš dve
stvari za mene. Prvo, prestani da plašiš
baku sa ovim.
Ako ponoviš ovo obećavam ti da ću te istući.
Koja je druga? -Hoću da odem kod
Džejksa za dan zahvalnosti.
Ne želim da me Ijudi gledaju ovakvog. -Sram te je?
Ovo nisam ja.
To bi trebalo da bude to.
Čekaj malo, uvek hoćete da ukradete, gadovi.
Prijatan vam dan.
Ne znam o ovome, recept je bio od žene sa diplomom.
Niko ih ionako neće ni jesti. Šalio sam se.
Možda ne bi trebalo da radimo ovo, možda
im se ne svidi.
Ja ne volim slatki krompir. - Smiri se, to ti je prva
velika večera, ali čuvam te. Ako ti se ne dopadne,
odvešću te, obećavam. Udahni, spremna?
Devojke, srećan dan zahvalnosti.
- Tata, ujka Dankan je ovde.
Nema zagrljaja. -Idite da se igrate.
Srećan dan zahvalnosti.
Ti si sigurno Kej, drago mi je.
- Donela sam slatki krompir.
Uđite da vam sipam piće.
Obožavam punjenje. - Uskoro će morati da
ga smesti u dom.
Treba samo malo pažnje. - Ćurka je divna.
Nadam se, spremam je dva dana.
Slatki krompir je dobar.
Dankane, dekine čizme su bile
blatnjave pa je hodnik prljav.
Hvala što si nam to rekla.
Čujem da ste u novom stanu na reci, kako vam se dopada?
Zašto priča tako? -Dopada nam se. -Divan pogled.
Devojčicama se dopao lift. -Noću
se vidi polarna svetlost.
To bi trebalo da je na severu u Kanadi, ali ovde?
Nekada može i ovde. -Ovo doba godine u gradu?
On je video, tako da... -D? - Video je sa terase...
Nije bitno. -Izvini, bako.
Čuli ste za plemenski ples koji oslobađa od stresa?
Uspravlja grudni koš. -Možda je
reflektujuća svetlost grada.
Ronalde, siguran si? -Živeo sam 7 godina na severu.
Znam kako izgleda, magarče!
Ćurka je malo suva.
Dopalo mi se, tenzija u porodici, puslice na dezertu.
Moglo je biti gore da mi je mama bila tamo.
Gde je ona? -Preselila se na Floridu
kada je Džejk otišao na faks.
Trebalo je da se preselim kod nje kada je tata umro.
Ali ne mogu u Floridu, dole nema hokeja.
Sigurno je lepo posećivati je. -Ne bih znao.
Džejk vodi svoju porodicu dole,
a ja je viđam samo kada
dolazi na nekoliko nedelja leti. Mrzi vreme ovde.
Ne krivim je. Nije ni decembar,
a bradavice su mi toliko čvrste
da mogu da seku staklo. -To je upozorenje? -Ne znam.
Elektrika dobro radi, zamenio sam
ti i ulje, i pogledaj grejač.
Napunio sam ga, ali pušta. - Dobro je znati, hvala.
Naduvao si se? -Previše ćurke pa sam malo grogi.
Znaš kako je nekada divan osećaj kada se probudiš?
Sve se uklopi... -Kresnuo si nešto?
Da li je opasno? -Samo ako prolazite
pored njega ili gledate.
Staviću nekoliko potpora da pravilnije
rasporedi težinu,
dok završim moći ćete slona da stavite gore.
To je baš zgodno. Kako ti je deda? -Dobro je.
POŠALJI E-MAIL
Ograda!
Nežno.
Propuštaš time što ostaješ na jednom mestu.
Propuštaš hladnjikavi Rino i Boston, kolače
u Baltimoru.
Perece iz Bruklina, griz iz Džordžije.
Nabrajaš samo hranu.
Znam, gladna sam. -Koje je sledeće mesto?
Trenutno mi se dopada ovde. - Dok ne prekineš sa
proganjanjem Veseterberga? - Zabrane
prilaska ništa ne znače.
Imam prijatelje koji su ih videli. -Imaš prijatelje?
Neki Ijudi sa kojima visim još od prvog razreda.
Kada ću ih upoznati? -Neka sneg nastavi da pada.
Mogao bih sanke da izvadim sutra. -lći ćeš na sankanje'
To je tako zastarelo, mogu li i ja?
Osećam se kao Džejms Bond. - Voziš kao devojka.
Ne osećam glavu. Mislim da sam skinula i nešto kože.
Obrazi su mi se smrzli. - Momci...?
Volim te, i ja tebe. - To je odvratno.
Još je aktivan. Ribe se ne žale na vladu.
Deda mi sedi na terasi i gleda polarnu
svetlost i čeka na kraj.
Šta je unutra? -Ne znamo, miks. -Zove vatrena voda.
PažIjivo.
Dr Peper i Robotesin. -Fino.
Dosta indijanskih plemena...
Nemoj meni to.
Dosta sam istraživao. Mnoga plemena
misle da osoba umire
kada je spremna, ispunili su misiju
i naučili sve lekcije i spremni da
nastave dalje. Vidiš kako im duše
odlaze polarnom svetlošću.
Duše tiho nestaju. -Tako sereš. Video sam taj film.
Moraš priznati da je kul. -Ti si želeo
malo te akcije.
Izvini na pitanju, ali šta tražiš sa Dankanom?
Nisi primetila da si van njegove
lige? -Ja mu to stalno govorim.
Mi smo mu najbolji prijatelji, znamo kakav
je on zajeb.
Niste pomislili da bi mu pomoglo da
ga najbolji prijatelji ne nazivaju
zajebom. -Misliš da smo ga mi naterali da napusti školu
i sjebe život? -Nemojte da ste takvi.
Bio je najbolji hokejaš sa kim sam ikada igrao.
U osmom razredu je mogao da dobije stipendiju
za fakultet, a on je odustao. Imao je
toliko potencijala, ali je odustao.
Ne znam, možeš da poludiš da provališ
zašto išta radi. Ja imam teoriju. -Koju?
Kada si tinejdžer i buniš se protiv
roditelje, obriješ glavu,
probušiš dupe i to. Svi to rade,
ali Dankan nikada nije imao
priliku da se pobuni jer mu je tata
umro dok mu je još bio Bog.
To se dešava kada ti Bog umre. -To je duboko.
Poližeš mi skrotum. -Nije neophodno to reći.
Jaja! -Jaja! -Slikao.
Isuse. Hoćeš da ja vozim? -U redu je.
Ljudi me upozoravaju na tebe. Ne mogu da verujem da
spavam sa tipom koji se zove Dank
Ja uopšte ne mogu da verujem da imam seks.
Kako ti je tata umro? - Uobičajeno, prestao
je da diše.
Drži oči na putu, ovde ume da se zaledi.
Koliko si imao godina? - Imao sam 15, a on 39
i umro je od infarkta. - Tako mlad.
Jeste mlad, ali to je bio način njegovog života.
Bile su 80-te i dobro mu je išao posao, i što da
čuvaš nos kada možeš da se provodiš?
Bio je na rehabilitaciji poslednjih
godina i otreznio se, ali te
noći je otišao u kuću svog druga
Stua i igrali su poker...
Pazi, zaleđeno je, uspori. - Umem da vozim.
Znam, ali Ijudi stalno sleću sa puta.
Otišao je kod druga, igrali su
poker i Stu mu je bio diler
i umro je. Moguće je da je uzeo nekoliko
linija te noći.
Stu je jedini koji zna šta se stvarno desilo.
Nikada nisam imao muda da ga pitam jer se bojim istine.
Zašto si mi ispričao ono o tati? Hvala
što si mi rekao.
Kej? Izvini što kasnim. - Moraćeš da nadoknadiš to.
A kolači od gđe Najgard sa sedmog sprata.
Malo bolje.
Ne bi trebalo da si napolju sama u ovom kraju.
Misliš da će se neko kačiti sa devojkom koja nosi
primerak "Metka" sa Stiv Mekkvinom.
Zašto nismo kod tebe? - Dopada mi se tvoj stan,
imaš lepo osvetljenje i... - Zdravo, Džejk, kako si?
Kej ovo je Sendi. - Zdravo, Sendi.
Došli smo da gledamo film. -Dosta akcije.
Treba da krenemo. - Idete? -Žao
mi je. -Lepo se provedite.
To je grozno. -To me podseća na film Džeka Londona gde
pozajmljuje svoj stan šefu. - Odatle mu i ideja.
I to mu dozvoljavaš zato što...?
Radila sam u Venvordu, dobar je dom. -Možda odem tamo.
Rut neće moći još dugo da se brine o njemu.
Poslednjeg meseca njegova demencija
je uznapredovala.
Danas je delovao dobar. Spremna za film?
Šta je ovo? Fakultet Mineapolisa. -Nije ništa.
Dingus Mekdonki, adresa 666 vaš guz. To je pametno.
Čemu ove detinjarije? - Popunjavao sam
i glupo je.
Trebaju ti ocene iz škole, preporuke,
da napišeš eseje.
Glupo je i verovatno ne bih upisao. -Možda i ne bi,
ali Dingus sigurno neće. - Dobra stvar je što njega
neće šutnuti.
Šalio sam se.
Baš tako.